Справа № 133/1287/22
Провадження № 33/801/458/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі за-хисниці особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокатки Голуб Н. Є., розглянувши у режимі відеоконференції апе-ляційну скаргу Голуб Наталії Євгенівни на постанову судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року про притяг-нення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , солдата військової частини НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26 червня 2022 року серії ДПР18 № 525718, складеного о 20.30 годині поліцейським взводу № 2 роти № 4 БУПП у Віницькій області ДПП капралом поліції Ре-гушем В. М. на АДМ М-21, 244 км, Виступовичі-Житомир-Могилів-По-дільський, увечері 26 червня 2022 року о 20.10 годині на АДМ М-21, 244 км у с. Махнівка Козятинського району Вінницької області водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «Mazda (6)», державний номерний знак НОМЕР_3 ( Польща ), у стані алкогольного сп`яніння. Огляд для встановлення стану сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер, чек № 152, результат огляду виявився у 1,79‰. Своїми діями ОСОБА_3 допустив порушення пункту 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року на ОСОБА_3 накладене адміністративне стяг-нення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто із ОСОБА_3 536,80 гри-вень судового збору на користь держави.

Не погоджуючись із такою постановою судді суду першої інстанції, захис-ниця ОСОБА_3 адвокатка Голуб Н. Є. оскаржує її в апеляційному по-рядку, просить дану постанову скасувати, провадження у справі - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП. Захисниця вважає оскаржувану постанову винесеною з порушенням норм матеріального та проце-суального права, за неповно, необ`єктивно досліджених обставин справи, дока-зів у їх сукупності. Адвокатка зазначає про порушення порядку проведення ог-ляду на стан сп`яніння, оскільки від проходження огляду у медичному закладі ОСОБА_3 не відмовлявся, але пройти огляд у такому порядку йому полі-цейські не пропонували. У свою чергу газоаналізатор «Drager Alcotest 7510» серійний номер ARMF-0297, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 , проходив перевірку калібровки з порушенням установленого шести-місячного строку, що могло вплинути на неточність показань приладу. Разом із тим під час проведення огляду на стан сп`яніння мали б бути залучені двоє свідків, але вони поліцейськими не залучалися. Долучений до справи відеоза-пис не може вважатися належним доказом, оскільки не містить повної, без-перервної фіксації події. Крім того у матеріалах справи, а саме у протоколі про адміністративне правопорушення, рапорті поліцейського, акті огляду різняться дані щодо номеру приладу відеофіксації, а до справи долучений лише один № 470426 у той час як решта судом першої інстанції не досліджувалися. Адвокат-ка також звертає увагу на порушення порядку проведення огляду на стан сп`я-ніння через ненадання ОСОБА_3 другого примірника акту огляду на стан сп`яніння. Серед іншого захисниця зазначає про відсутність даних з від-сторонення ОСОБА_3 від керування автомобілем, тимчасового затри-мання транспортного засобу або доставлення його для зберігання на спеціаль-ний арештмайданчик.

Заслухавши пояснення по апеляційній скарзі захисниці ОСОБА_3 адвокатки Голуб Н. Є., ретельно дослідивши матеріали цієї адміністративної справи, проаналізувавши наявні у ній докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не дослі-джувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до норм статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністра-тивне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та ін-ші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при роз-гляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішен-ня справи.

Із матеріалів цієї справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопо-рушення від 26 червня 2022 року серії ДПР18 № 525718, складеного о 20.30 годині на АДМ М-21, 244 км, Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, убачається, що 26 червня 2022 року о 20.10 годині на АДМ М-21, 244 км у с. Махнівка Козятинського району Вінницької області водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом «Mazda (6)», державний номерний знак НОМЕР_3 ( Польща ), у стані алкогольного сп`яніння. Огляд для встановлення стану сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки автомобіля із застосуванням приладу Драгер, чек № 152, результат огляду якого визначив 1,79‰. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне право-порушення доданий акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використан-ням спеціального технічного засобу, згідно із яким у ОСОБА_3 виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, по-червоніння обличчя. Огляд проведений за допомогою приладу «Drager №7510», результат тесту визначений у 1,79‰, тобто позитивний. Під час проведення ог-ляду застосовувався засіб відеофіксації боді-камера № 470426. Даний акт підпи-саний ОСОБА_3 як згода із результатами огляду. Також ОСОБА_3 підписаний безпосередньо відповідний чек Драгера із зафіксованим ре-зуль-татом тесту, який долучений до протоколу про адміністративне правопо-рушення. У матеріалах справи наявний відеозапис з нагрудної камери полі-цейського, яким зафіксована хронологія події 26 червня 2022 року за участі ОСОБА_3 .

Визнаючи ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного право-порушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопо-рушення цілком доведена матеріалами справи, а саме наявними у ній вищеза-значеними доказами. За викладених фактичних та об`єктивних обставин з вис-новком судді суду першої інстанції належить погодитися; у діях ОСОБА_3 дійсно наявний склад правопорушення, його правильно та обґрунтовано визнано винним за частиною першою статті 130 КУпАП.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП особа несе відповідаль-ність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водія, а також за передачу керування транспортним засо-бом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарсь-ких препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препа-ратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів другого, четвертого, шостого розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, нар-котичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських пре-паратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Мініс-терства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння під-лягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноважено-го підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони пере-бувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкоголь-ного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації ру-хів; порушення мови; вира жене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; пове дінка, що не відповідає обстановці. Відповідно до пункту восьмого розділу І цієї Інструкції у разі скоєння дорожньо-транс-портної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмо-вані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язко-вим у закладі охорони здоров`я.

Встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огля-ду, який проводиться згідно з вимогами згаданої Інструкції поліцейським з ви-користанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю у крові ( пункт сьомий Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ).

Як слідує із матеріалів цієї адміністративної справи медичний огляд ОСОБА_4 проводився на місці зупинки транспортного засобу за його зго-ди за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 7510» прилад № ARMF-0297, результат огляду встановлений у 1,79‰, тобто вочевидь із перевищенням до-пустимого цифрового показника.

В апеляційній скарзі адвокатка Голуб Н. Є. зазначає, що згідно із чеком газоаналізатора востаннє повірка цього приладу проводилася 26 жовтня 2021 року, тобто із пропуском шестимісячного строку калібрування, що могло впли-нути на точність результатів огляду. Проте з такими доводами скарги погоди-тися неможливо, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про метро-логію та метрологічну діяльність» термін «періодична повірка засобів вимірю-вальної техніки» вживається у такому значенні - повірка, що проводиться про-тягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал). Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлений наказом Міністер-ства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить один рік. Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслу-говуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал приладів, зокрема, Drаger Alcotest становить один рік, а у пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання ( калібрування ). Згідно із чеком використа-ного у цій справі газоаналізатора остання повірка приладу «Drager Alcotest 7510» проводилася 26 жовтня 2021 року, тобто, на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння 26 червня 2022 року термін повірки газоаналіза-тора не сплив.

Крім того у відповідності до норм статті 266 КУпАП під час проведення огляду ОСОБА_3 застосовувався технічний засіб відеозапису, що та-кож свідчить про належне фіксування події та огляду водія на стан алкогольно-го сп`яніння. Із перегляду відеозапису безумовно убачається, що ОСОБА_3 без жодних зауважень щодо пропозиції правохоронців проходив за влас-ним бажанням огляд на місці зупинки його транспортного засобу, самостійно відкривав мундштук, пересвідчуючись у відсутності пошкоджень приладу, та зрештою не заперечував виявлених результатів огляду. Жодних зауважень що-до дій поліцейських ОСОБА_3 не висловлював, власного бажання про-йти огляд у медичному закладі не виявляв, лише вказував, що проїжджав блок-пости у м. Вінниці та поліцейськими до нього жодних вимог висунуто не було.

За таких обставин об`єктивно неможливо належним чином спростувати зафіксований в установленому порядку факт перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та на-лежним чином зафіксованих результатів проведення огляду на стан сп`яніння, що вказує на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Щодо аргументів скарги про неналежність як доказу долученого до справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського через розбіжність у зазначенні номера камери у протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан сп`яніння та чеку Драгера, то з такими доводами погодитися не можна. Дійсно належить зауважити про наявність вказаних розбіжностей, однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть слугувати беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки номер ка-мери, відеозапис з якої долучений до справи, відповідає номеру, зазначеному у чеці газоаналізатора та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто, як доказ до справи наданий саме той відеозапис з технічного приладу, який відо-бражав фіксування процедури огляду ОСОБА_3 як водія на стан сп`я-ніння. Цей доказ оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Ураховуючи обставини, за яких був здійснений відеозапис події за участі ОСОБА_3 у цій справі, апеляційний суд вважає, що у даному випадку наявність у протоколі про адміністративне правопорушення іншої інформації про те, яким технічним засобом був створений відеозапис, жодним чином не впливає на правову оцінку вищевказаного доказу стосовно його допустимості та належності, оскільки достовірність обставин, які ним зафіксовані, не ви-кликає сумнівів та не заперечується власне самим скаржником.

Апеляційний суд також критично оцінює доводи апеляційної скарги у час-тині порушення поліцейськими порядку проведення огляду водія на стан сп`я-ніння, а також оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, зокрема, відносно заповнення протоколу про адміністративне правопорушення, доводи про необхідність залучення свідків для проведення огляду водія на місці зупинки транспортного засобу, котрі є наслідком хибного розуміння і тлума-чення норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан ал-когольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лі-карських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться по-ліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду особи поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису. Лише у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про ад-міністративне правопорушення. Зі змісту даної норми закону убачаються обов'-язок поліцейського застосовувати технічні засоби відеозапису під час фіксуван-ня процедури огляду водія на стан сп`яніння та передумови для необхідності залучення свідків. У цій адміністративній справі указана норма закону до-тримана, поліцейським виконаний його обов`язок із застосування технічного засобу відеозапису, тому передумови для залучення свідків під час процедури огляду ОСОБА_3 були відсутні.

Суд також критично оцінює заперечення адвоката щодо відсутності дока-зів керування ОСОБА_3 транспортним засобом, відсторонення його від керування транспортним засобом, оскільки ці заперечення абсолютно спросто-вуються доданим до справи відеозаписом.

Решта обгрунтувань апеляційної скарги адвокатки не спростовують пра-вильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній поста-нові, оскільки вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи та наявними у ній доказами.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пе-ребуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейсь-кого суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожний довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не вста-новлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом ре-гулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національни-ми судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивова-ності рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих дока-зів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, не спростовують обгрунтовані висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, оскільки вина ОСОБА_3 у вчиненні адмі-ністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного, ви-могу апеляційної скарги про скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок націо-нального суду переконатися, що провадження у цілому, зокрема, спосіб отри-мання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтере-сами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було до-тримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання об-ґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотивованої та справедливої постанови судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_3 до адмі-ністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_3 адвокатки Голуб Наталії Євгенівни залишити без задоволення.

Постанову судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за частиною першою статті 130 КУпАП зали-шити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Т. О. Денишенко