Справа № 739/343/23 Головуючий у 1 інстанції Іващенко А.І.
Провадження № 33/4823/351/23
Категорія - ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Демченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Чернігові апеляційну скаргу захисника Костюченка В.К. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року,

у с т а н о в и в :

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і йому призначене адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб.

Стягнуто з нього судовий збір на користь держави в сумі 536 грн 80 коп..

Судом ОСОБА_1 було визнано винуватим в тому, що він, знаходячись 21.02.2023 року о 15:33 год, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї, а саме, висловлювався нецензурною лайкою на адресу свого батька ОСОБА_2 та двічі вдарив його кулаком у голову, чим завдав йому фізичних та моральних страждань.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати її та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд у постанові не навів діянь, які кваліфікуються як фізичне та психологічне насильство згідно із Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Наголошує на безпідставному застосуванні судом найсуворішого адміністративного стягнення, адже ОСОБА_1 вперше притягається до адміністративної відповідальності, та хворіє на психічне захворювання. На думку сторони захисту, суд мав би застосувати аналогію закону та призначити по справі судову психіатричну експертизу на предмет встановлення осудності ОСОБА_1 , а не застосовувати найсуворіше стягнення без належного обґрунтування. Зазначає, що оскільки ОСОБА_1 постанову суду не отримував, ознайомився з нею лише 14 квітня 2023 року під час затримання, то вважає строк на апеляційне оскарження пропущеним з поважної причини.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник у засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

З матеріалів провадження вбачається, що суд при розгляді провадженні вказаних вимог закону дотримався.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність особи за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Європейський суд із прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти та процедурні гарантії, встановлені Конвенцією для кримінальних проваджень, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом.

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктивна сторона правопорушення, визначеного ст. 173-2 КУпАП, передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а також невиконання захисного припису особою, щодо якої він винесений, не проходження колекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Обов`язковими ознаками складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП є: особою, потерпілою від насильства в сім`ї може бути лише член сім`ї; діяння повинно бути протиправним; діяння призвело або могло призвести до порушень прав члена сім`ї.

Отже, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Положеннями ч. 1 ст. 256 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 246514 від 21 лютого 2023 року (а.с. 2), ОСОБА_1 , знаходячись 21.02.2023 року о 15:33 год, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї, а саме, висловлювався нецензурною лайкою на адресу свого батька ОСОБА_2 та двічі вдарив його кулаком у голову, чим завдав йому фізичних та моральних страждань.

Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 власноруч його підписав та в поясненнях додав, що "згоден".

Крім того, до матеріалів справи долучено терміновий заборонний припис серії АА № 240979 від 21.02.2023 року (а.с. 7), письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію слід розцінювати як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки він вчинив насильство в сім`ї по відношенню до свого батька, а саме, вчинив дії психологічного характеру, висловлювався в його бік нецензурною лайкою, двічі вдарив його кулаком у голову, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33, в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

З метою доступу до правосуддя поновити строк захиснику Костюченку В.К. в інтересах ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Костюченку В.К. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року.

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника Костюченка В.К. в інтересах ОСОБА_1 , а постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Демченко