ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Гінгуляка В.М. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн..

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 02.03.2023 року о 18 год. 00 хв. по вул. Маршала Рибалки, 36, в м. Чернівці, керував автомобілем марки «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння водія проводився в установленому законом порядку за його згодою на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою приладу ALKOTEST DRAGER 6820 №0030, тест №1753, результат позитивний - 2,50 проміле, з показами приладу водій погодився.

Адвокат Гінгуляк В.М. у своїй апеляційній скарзі в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , вважає дану постанову районного суду такою, що підлягає апеляційному оскарженню у

ЄУНСС №727/2343/23 Головуючий у І інстанції: Бойко М.Є. Провадження №33/822/398/23 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

зв`язку із неповнотою проведеного судового розгляду, а також, того, що при винесені вказаної постанови суд першої інстанції порушив право на справедливий судовий захист, порушив принцип верховенства права, законності, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, нехтуючи наданими доказами щодо їх допустимості, а також, взяв на себе функцію обвинувачення.

Особливу увагу звертає на той факт, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, окрім пояснень самого ОСОБА_1 , відсутні будь-які дані про те, що автомобілем в момент зіткнення транспортних засобів керував ОСОБА_1 і це при тому, що на місці пригоди були водій ОСОБА_2 та інший учасник пригоди ОСОБА_3 .. Остання у поясненні, отриманого у неї працівником поліції не вказувала, що за кермом був ОСОБА_1 , а поліцейський з цього приводу питання не задав. Незважаючи на те, що на місці під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення була ОСОБА_2 , пояснення у неї не отримувалось.

Працівник поліції в даному випадку обмежився тільки самим фактом визнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративних правопорушень, однак це не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку щодо збирання доказів осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Окрім того, суд не прийняв до уваги пояснення учасника ДТП ОСОБА_3 надане суду, в якому остання зазначила, що зразу після зіткнення автомобілів, біля передньої лівої дверцят автомобіля «Ауді» (дверцята водія) бачила саме ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 знаходився біля правої (пасажирської). Викладене вона підтвердила у заяві на ім`я суду у зв`язку з фізичною неможливістю з`явитись у судове засідання.

Попри це, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він оговорив себе перед працівниками поліції, сказавши їм, що це він керував транспортним засобом і вказану поведінку пояснив тим, що його дівчина ОСОБА_2 після скоєння ДТП дуже злякалась і попросила його владнати це питання з іншим учасником ДТП. Зразу, після чого вона пішла додому за коштами для відшкодування спричинених збитків, оскільки вони усвідомлювали свою винуватість. Саме цим і пояснюється його подальша поведінка щодо визнання керування автомобілем та спричинення ДТП.

А отже, сам по собі факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку щодо збирання доказів осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Таким чином, суд прийняв за основу матеріали, зібрані працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 і повністю ігнорував докази, встановленні ним безпосередньо у судовому засіданні.

У зв`язку з чим вважає, що наведене вказує на відсутність будь-яких підстав у суду стверджувати про керування транспортним засобом марки «Ауді» ОСОБА_1 , а відповідно не доведено вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Громадянин ОСОБА_1 та в його інтересах адвокат Гінгуляк В.М. в судове засідання апеляційної інстанції не з`являлися, хоч і були належним чином повідомлені.

За таких обставин, відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 в апеляційній скарзі у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами. При цьому, предметом розгляду в районному суді було клопотання сторони захисту про закриття провадження адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 , яке є аналогічним доводам наведеним в апеляції адвоката.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №387008 від 02.03.2023 року, яким встановлено, що 02 березня 2023 року о 18 год. 00 хв. в м. Чернівці по вул. Маршала Рибалки, 36, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi А4» д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, №0030, показник приладу після проходження склав - 2,50 проміле (тест №1753). З показниками приладу водій

погодився, а це вказує на порушення п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП .

У ОСОБА_1 було тимчасово вилучено п/в НОМЕР_3 та видано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом DT НОМЕР_4.

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомився та власноручно підписав. В графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що «не згоден». Проте, будь яких заперечень, незгоди з порядком його огляду, зауважень чи клопотань не заявив (а.с.1).

Отже, на думку суду, протокол складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, оформлено компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення, а тому є належним і допустимим доказом у справі.

Пунктом 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими в нього ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Відповідно до роздруківки з приладу Alcotest Drager, результат стану алкогольного сп`яніння позитивний та склав 2,50‰. З результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис на роздруківці (а.с.3,4).

У своїх поясненнях наданих після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 (до того, як було встановлено, що він перебуває в стані сп`яніння) зазначив, що саме він керував т/з «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.7).

Окрім цього, на момент оформлення матеріалів адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , ні він, а ні його дівчина ОСОБА_2 не стали говорити та доводити працівникам поліції, хто з них керував транспортним засобом. При цьому, ОСОБА_2 могла, однак не виявила бажання особисто надати письмові пояснення працівникам поліції з приводу фактичних обставин ситуації, яка склалася. А отже, твердження сторони захисту в частині, що за кермом перебувала ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 себе оговорив, не заслуговують на увагу суду та є нічим іншим, як способом уникнення відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Попри це, апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відео з бодікамер працівників поліції - 476577, 476980, 475538 (а.с.10).

Дані відеозаписи ретельно було перевірено судом першої інстанції і обґрунтовано покладено в основу прийнятого рішення, як належний та допустимий доказ.

Більше того, при перегляді апеляційною інстанцію наявних відеоматеріалів, встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факту вживання алкоголю напередодні, тобто 01 березня 2023 року, однак заперечував вживання алкогольних напоїв саме 02 березня 2023 року, разом з тим відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає за факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а не за вживання алкогольних напоїв в той чи інший день.

Попри це, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалось працівниками поліції проїхати до ЧОНД для проведення огляду лікарем-наркологом, роз`яснювалося, в який спосіб проводиться огляд в закладі охорони здоров`я, однак останній свідомо відмовився.

Отже, зазначені вище документи підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, будь-яких зауважень, доповнень чи заперечень, останнім надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із результатами проведеного огляду, а неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, як про те твердить апелянт, не були предметом окремого оскарження в суді.

За таких обставин, вважаю, що підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості в суду немає.

Щодо доводів сторони захисту в частині того, що судом не прийнято до уваги пояснення учасника ДТП ОСОБА_3 , в якому остання начебто зазначила, що зразу після зіткнення автомобілів, біля передньої лівої дверцят автомобіля «Ауді» (дверцята водія) бачила саме ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 знаходився біля правої (пасажирської), то вони також не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки були надані суттєво пізніше, а саме 17.03.2023 року, тобто не в день дорожньо-транспортної пригоди, і це викликає сумнів у їх правдивості.

Так, в поясненнях від 02.03.2023 року ОСОБА_3 зазначила, що вона керувала своїм транспортним засобом та знаходилася на вул. М.Рибалки, 36, в напрямку вул. Заставнянської, зупинилась на світлофорі та відчула удар в задню частину свого авто. Внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження(а.с.8). Будь-яких інших уточнень чи пояснень з приводу, хто був водієм іншого авто не зазначено.

У своїх поясненнях від 17.03.2023 р., ОСОБА_3 (на які посилається захист) вказала, що після вчинення ДТП, вона вийшла з свого автомобіля та побачила, як біля нього стояв чоловік. Усі збитки, пов`язані з ДТП їй повністю відшкодовані, будь яких претензій до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) як водія транспортного засобу, який був учасником ДТП не має. В подальшому ОСОБА_1 їй сказав, що за кермом була його дівчина, яка дуже злякалася, він хотів її захистити і тому не сказав працівникам поліції, що за кермом була вона, а не він (а.с.26-27). На думку суду, ці пояснення

ОСОБА_3 написані зі слів іншої особи, а саме правопорушника ОСОБА_1 , а не нею особисто, що чітко прослідковується в цих самих поясненнях. Вказана особа не попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів та не допитана безпосередньо судом.

Більше того, з відеозаписів долучених працівниками поліції до адміністративних матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 зовсім не заперечував факту керування саме ним транспортним засобом, окрім того сам на відео вказує, що в автомобілі більше нікого немає, що він сам і не зміг одразу відреагувати на різку зупинку автомобіля ОСОБА_3 .. Жодних заперечень ОСОБА_1 з приводу того, що він не є учасником даного ДТП не озвучено, окрім цього сама ОСОБА_2 (дівчина останнього) також не заперечує факту перебування за кермом ОСОБА_1 .

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі апелянт, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

За таких обставин, огляд ОСОБА_1 проведено працівниками поліції у відповідності до вимог інструкції, який не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги сторони захисту їх не спростовують.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'HalloranandFrancis v. theUnitedKingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апелянта такими, що не ґрунтуються на законі й задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Гінгуляка В.М. - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2023 року відносно ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська