ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/1327/23 Головуючий 1 інстанції: Ольховський Є.Б.
Провадження №: 33/818/592/23 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленку В.В., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , з участю його захисника - Селезень С.В., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові, справу за апеляційною скаргою правопорушника ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 08 05 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536, 80 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 03 23 року о 23-25 годині в м. Харкові, вул. Полтавський Шлях, буд.94, водій ОСОБА_1 керував т.з. Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 під час комендантської години, через що був зупинений військовими Національної Гвардії України на блок-посту, де було виявлено ознаку алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Після приїзду поліції, водій погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т.з. за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, №тесту 1892, результат позитивний - 0,77 проміле, з яким він погодився.

Діями ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ№277590 від 03 03 23 року, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням судді, правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування постанови суду першої інстанції та про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що до матеріалів справи працівниками поліції долучено відеозаписи з боді камер №471995 та 475873, проте на них не зафіксовано факту керування 03 03 2023 року о 23-25 годині автомобілем Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 .

Вважає, що доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Вказує, що працівниками поліції при оформленні протоколу не було з`ясовано хто саме був за кермом автомобіля ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 .

Зазначає також, що за відсутності будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_1 керував або почав керувати транспортним засобом, у поліцейських не було обґрунтованих підстав вимагати проходження огляду на стан сп`яніння.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Селезень С.В. просили про задоволення апеляційної скарги та про закриття провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи правопорушника та його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на підставі ст. 36 КУпАП прийняв рішення про застосування до останнього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановлених обставин, постановити мотивоване законне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9.А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приймаючи рішення про накладаення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.9.А ПДР України.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №277590 від 03 03 2023 року; відеозапис з нагрудного реєстратора поліцейського; результат газоаналізатора Alcotest Drager 6820; акт огляду на стан сп`яніння.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності у працівників поліції підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд констатує наступне.

Пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 7,12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Інспектором поліції в направленні на огляд водія ОСОБА_1 було зазначено, що у останнього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота.

З чого слідує, що працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та законності проведення огляду останнього на стан алкогольного сп`яніння.

Що стосується твердження апелянта щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського в порядку підготовки до апеляційного розгляду, встановлено, що відео починається із запитання працівника поліції адресованого ОСОБА_1 «Ви перебували за кермом?», на що ОСОБА_1 відповів «Я» (02.17 с).

Надалі ж вся поведінка ОСОБА_1 на місці оформлення протоколу, свідчить про те, що він, погоджуючись пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на вимогу працівника поліції, сприймав ситуацію саме як водій і пройшовши вказаний огляд, погодився з його результатом, власноручно підписавши протокол про адміністративне правопорушення.

З відеозапису вбачається, що спочатку ОСОБА_1 стверджував, що алкогольні напої не вживав, проте вже після результатів алкотесту, останній зазначив, що вдень вживав алкоголь (05.35 с).

Будь-яких пояснень, відносно того, що його автомобілем керувала ОСОБА_2 , як на цьому наполягає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на відеозаписі не зафіксовано. Навпаки ж, протягом запису ОСОБА_1 стверджував, що сів за кермо, виконуючи прохання дівчини, якій необхідно було терміново потрапити додому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що працівники поліції не переконалися хто саме був за кермом ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 , проте, апеляційний суд констатує, що у працівників поліції були відсутні підстави допускати, що за кермом перебував не ОСОБА_1 , з огляду на те, що він з самого початку визнав цей факт. Протягом же всього часу складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 жодного разу не зазначав про те, що за кермом перебувала ОСОБА_2 чи взагалі будь-хто окрім нього.

Апеляційний суд критично ставиться до твердження апелянта про те, що працівниками поліції двічі було проігноровано свідка ОСОБА_2 , яка намагалася їм пояснити про обставини події, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 , підійшовши до працівника поліції наголосила на необхідності залучення двох понятих. Ніяких інших пояснень щодо обставин події, вона надати не намагалася. Крім того, не працівники поліції, а сам ОСОБА_1 попросив ОСОБА_2 не заважати та пройти до автомобіля.

Переглядом вказаного відеозапису, крім іншого встановлено, що після проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння, з результатами якого він погодився, ОСОБА_1 було роз`яснено, що відносно нього буде зараз складено протокол за ст. 130 КУпАП, на що водій ніяких претензій працівникам поліції не пред`явив.

Враховуючи викладене, твердження апелянта щодо невстановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є неспроможним та спростовується як переглянутим відеозаписом так і іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області зі скаргою щодо можливих неправомірних дій працівників УПП в Харківській області ДПП під час подій 03 03 2023 року та до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_1 не звертався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні, у зв`язку з чим, апеляційний суд вбачає у діях ОСОБА_1 свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.

Що стосується твердження апелянта про його невідсторонення працівниками поліції від керування транспортним засобом, то вони не відповідають дійсності, оскільки згідно відеозапису (29.15 с) працівник поліції неодноразово попереджав ОСОБА_1 про неможливість керування ним транспортним засобом та про необхідність залишити автомобіль чи викликати іншого водія.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 08 05 2023 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського

апеляційного суду О.М. Курило