Справа № 307/875/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/651/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.06.2021.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 грн судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР № 152592 від 08.03.2021 та постанови суду від 07.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 08.03.2021 о 10 год 20 хв у м. Тячів по вул. Нересенській, Закарпатської області, на транспортному засобі марки «Мерседес Бенц Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював нерегулярне перевезення пасажирів, чим порушив підпункт 11 п. 3.5 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 19.12.2020 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 07.06.2021 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що справу всупереч вимог ст. 268 КУпАП розглянуто у його відсутності та без належного сповіщення про час і місце судового розгляду. Також вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить інформації щодо свідків, оскільки поліцейськими не відбирались пояснення в осіб, яким могли бути відомі будь-які фактичні дані про подію, описану в протоколі. Протокол також не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді від 07.06.2021, оскільки розгляд справи відбувся без його участі, а про наявність винесеної постанови йому стало відомо 28.08.2021.

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 та його захисник-адвокат Решетар В. В. на розгляд справи не з`явилися. Останні рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримували, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також

-2-

рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Решетаря В. В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. При цьому враховується заява захисника ОСОБА_1 адвоката Решетаря В. В. про можливість розгляду справи за відсутності його та ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи, інших доказів, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання постанови судді від 07.06.2021 в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

-3-

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі дотримався вищевказаних вимог КУпАП.

При розгляді справи судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об`єктивно встановлені фактичні обставини справи та досліджені зібрані у справі докази в їх сукупності, і їм дана належна оцінка.

У судовому засіданні встановлено, що 08.03.2021 у відношенні ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР № 152592 від 08.03.2021, ОСОБА_1 08.03.2021 о 10 год 20 хв у м. Тячів по вул. Нересенській, Закарпатської області, на транспортному засобі марки «Мерседес Бенц Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював нерегулярне перевезення пасажирів, чим порушив підпункт 11 пункту 3.5 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 19.12.2020 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Процесуальна форма та зміст протоколу відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР № 152592 від 08.03.2021 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП про, що свідчать наявні у протоколі підписи.

Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором СРПП ВПД № 1 Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Голубкою В. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським

-4-

дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення серії АПР № 152592 від 08.03.2021складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Окрім того, з наявного в справі відеозапису із нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, вбачається, що на ньому зафіксовано обставини перевезення пасажирів водієм транспортного засобу марки «Мерседес Бенц Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , що узгоджується з обставинами, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 152592 від 08.03.2021.

Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Отже, вказаний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Сама норма статті 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідіемічних правил і норм як загальнодержавних, так і виданих органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 4 Кодексу цивільного захисту України цивільний захист - це функція держави, спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу цивільного захисту України, цивільний захист забезпечується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про основи національної безпеки України», суб`єктами, уповноваженими захищати населення, території, навколишнє природне середовище і майно, згідно з вимогами цього Кодексу - у мирний час, а також в особливий період - у межах реалізації заходів держави щодо оборони України.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ від 06.04.2000 (зі змінами) визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 31.12.2021 на території України карантин,

-5-

продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Рішенням державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Закарпатської ОДА від 06.03.2021 по всій території Закарпатської області з 08.03.2021 по 12.03.2021 був встановлений червоний рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

Згідно підпункту 11 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, на території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів (посадки та висадки) автомобільним, залізничним транспортом, крім транзитних перевезень та перевезень легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком до 14 років; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції; пасажирів спеціальними залізничними рейсами у внутрішньому сполученні, рішення щодо яких приймається в кожному конкретному випадку перевізником за заявками обласних державних адміністрацій за погодженням з Міністерством інфраструктури та Міністерством охорони здоров`я, а також у приміському залізничному сполученні за рішенням перевізника, прийнятим за поданням чи за погодженням з обласною державною адміністрацією.

У рішенні від 15.03.2012 «Соломахін про України», Європейський суд зазначив, що основною метою ведення обмежувальних заходів в державі проти захворювань є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому. Суд встановив, що ведення обов`язкових заходів проти інфекційних захворювань є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Поряд з тим, апеляційний суд вважає, що обмеження, які визначені пп. 11 п. 3-5 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами) є необхідними у демократичному суспільстві, оскільки останні направленні на дотримання позитивних зобов`язань щодо захисту здоров`я, життя суспільства від небезпеки, яка зачіпає все населення України.

З аналізу ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та вимог положень постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами), у порушенні яких обвинувачується ОСОБА_1 , вбачається, що у зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що він здійснював перевезення пасажирів та допустив порушення вимог правил карантину людей.

Апеляційний суд звертає увагу, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, адже здійснення контролю за кількістю пасажирів, які знаходяться в салоні автомобіля, забезпечення безпеки їх життя та здоров`я є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який особисто здійснює пасажирські перевезення.

-6-

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що висновки судді про наявність в діяхОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, ґрунтуються на сукупності досліджених доказів, зокрема, на даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії серії АПР № 152592 від 08.03.2021, відеозаписі із нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, та іншими матеріалами справи.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

З приводу доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість як доказу у справі відеозаписів, долучених до матеріалів справи, у зв`язку з тим, що відомості про технічний засіб не вказано, апеляційний суд зазначає, що таких критеріїв чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить.

Апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду вірно встановив наявність у діях ОСОБА_1 вини як ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив правила, встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення), тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У свою чергу, перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 через розгляд справи у його відсутність, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 07.06.2021 за відсутності ОСОБА_1 , який в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не подавав. У зв`язку з чим, суд першої інстанції вважав, що неявка в судове засідання ОСОБА_1 без поважних причин є зловживанням процесуальними правами, спробою уникнути відповідальності за правопорушення шляхом затягування строків розгляду справи, а тому судом першої інстанції правомірно була розглянута справа без участі ОСОБА_1 .

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи безпідставне умисне затягування правопорушником справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом.

-7-

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. В прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 44-3 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином рішення суду першої інстанції про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 прийнято відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки вказані доводи повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Конституція України, як Основний Закон держави, у статті 3 закріплює, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Змістом одного із основних принципів сучасного конституціоналізму є те, що права та свободи однієї людини закінчуються там, де починаються права та свободи іншої людини, що кореспондується із положеннями, які закріплені в Конституції України акті вищої юридичної сили.

Таким чином, обмеження, які встановленні у зв`язку із запровадженням карантину на території України у зв`язку зі спалахом короновірусної інфекції, є такими, що спрямовані на захист населення загалом та людини, зокрема, та направлені на виконання статі 3 Конституції України.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства та вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення, що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

-8-

Апеляційний суд констатує, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації порушення відомчої інструкції та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію ОСОБА_1 щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Таким чином, враховуючи викладене апеляційний суд дійшов до висновку, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова є законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.06.2021.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.06.2021 щодо ОСОБА_4 ,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя