ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/136/23 Справа № 690/552/22 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Линдюк В. С. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., з участю правопорушника ОСОБА_1 та його захисника Токар О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу апеляційну скаргу захисника Токар О.М. на постанову Ватутінського міськсуду Черкаської обл. від 11.01.2023 р., якою ОСОБА_1 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , одружений,

працює пожежником-рятувальником

у 7 ДПРЧ м. Ватутіне, проживає

АДРЕСА_1 , зареєстрований

АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком 1 (один) рік, стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 27.10.2022 р. о 22 год. 01 хв. по п-ту Ватутіна в м. Ватутіне Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем Москвич р/номер НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці), в порушення п. 2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адмінправопорушення - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Токар О.М. подала апеляційну скаргу, якій просить постанову суду скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначила, що, на її думку, оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині доказування, внаслідок чого суд зробив невірні висновки, що потягли винесення незаконного рішення у справі.

Так, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що з текстом пояснення від його імені у справі він не знайомий, при цьому, вказав, що дійсно знаходився 27.10.2022 р. в приміщенні свого магазину «ЦентрОК» в м. Ватутіне Черкаської обл., в якому перебував невідомий йому чоловік у нетверезому стані. Через деякий час в магазин прийшов ОСОБА_1 та забрав цього чоловіка і посадив у автомобіль Москвич, припаркований біля магазину. Сам сів за руль. Свідок зазначив, що на вигляд ОСОБА_1 був тверезим і саме тому сів за кермо автомобіля, щоб не пустити до керування свого нетверезого товариша. Свідок не бачив факту зупинки автомобіля Москвич працівниками поліції та не був присутнім при тому, чи пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння чи ні, в тому числі, свідку невідомо чи пропонувалось пройти огляд у медичному закладі. Викладене в письмовому поясненні від його імені, що міститься в матеріалах справи, написане не ним, а працівником поліції.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 27.10.2022 р. до нього зателефонував товариш та попросив завезти його додому, бо сам був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 на таксі приїхав до магазину «ЦентрОК» в м. Ватутіне Черкаської обл. та з приміщення магазину вивів свого п`яного товариша, який вказав на автомобіль Москвич , що був припаркований біля магазину, як на транспорт, яким його необхідно відвезти додому. Виявилось, що на даний автомобіль відсутні будь-які документи і товариш не зміг пояснити кому він належить. ОСОБА_1 вирішив виконати прохання товариша, сів за кермо Москвича . Майже одразу автомобіль зупинили працівники поліції. ОСОБА_1 злякавшись того, що не знає статусу автомобіля, тому що товариш не зміг пояснити звідки цей Москвич взявся, після зупинки працівниками поліції почав заперечувати факт керування вказаним автомобілем. Від пропозиції пройти тест на стан сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, але просив спочатку надати доказ того, що саме він керував транспортним засобом. При перегляді диску відеозапису, з`ясовано, що ОСОБА_1 , в момент коли під`їхав поліцейський автомобіль, вийшов із задньої пасажирської двері автомобіля Москвич. Мова ОСОБА_1 була чітка, послідовна, ознак хиткої ходи на відео не відображено та не відображено в чому поведінка особи не відповідала обстановці. ОСОБА_1 дійсно заперечив керування т/з Москвич , при цьому зауважив, що не відмовляється від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, в разі, якщо працівники поліції доведуть факт керування ним зазначеним транспортним засобом. Проходження освідування в медичному закладі ОСОБА_1 взагалі не пропонувалось. Відзначає, що чинне законодавство не містить вказівки на те, що в разі відмови від проходження тесту на стан сп`яніння на місці зупинки, водію пропонується пройти освідування в медичному закладі. Передбачено лише, що в разі відмови пройти тест на місці, особа направляється для проходження тесту до медичного закладу. Фактично самої процедури проходження освідування як на місці зупинки так і в медичному закладі, працівниками поліції здійснено не було. Права особі роз`яснені також не були. Основне спілкування поліцейських відбувалось не з ОСОБА_1 , а з нетверезим пасажиром автомобіля Москвич. Через нетривалий проміжок часу до місця події прибули невідомі громадяни з явними ознаками алкогольного сп`яніння і у них з поліцейськими виник тривалий конфлікт. ОСОБА_1 весь час конфлікту стояв у стороні, не втручався в подію та чекав на завершення ситуації. Конфлікт не вщухав, тому ОСОБА_1 викликав таксі та поїхав додому. Ніхто його не зупиняв, жодних документів реагування не складав, давати пояснення не пропонував, відповідно, зазачене в протоколі про те, що він відмовився від дачі пояснень є неправдивим. Про те, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адмінправопорушення серії ААБ №155093 від 27.10.2022 р. та постанову серії БАД №400313 від 27.10.2022 р. він дізнався лише після виклику до суду.

Таким чином, відеозапис події підтверджує факт того, що працівниками поліції не виконано вимог ст. 266 КУпАП щодо процедури огляду особи на стан сп`яніння, відтак, не надано достатніх доказів правомірності накладення на особу адмінстягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Під час фіксації події відсутні будь-які свідки, на яких посилається суд, тож складений щодо ОСОБА_1 протокол про адмінправопорушення, не відповідає дійсним обставинам справи, як і інші письмові докази - пояснення свідка, якого реально не було на місці події, отже, на думку захисника, відсутня подія та склад адмінправопорушення, і суд, в разі належного дослідження та оцінки доказів, мав прийти до висновку про закриття справи за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, а не притягати останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд першої інстанції формально віднісся до розгляду справи, поклавши в основу оскаржуваної постанови висновки, що не відповідають обставинам справи, та протокол про адмінправопорушення серії ААБ №155093 від 27.10.2022 р., який сам по собі взагалі не являється доказом у справі.

Суд першої інстанції, взагалі не звернув увагу на невідповідність протоколу вимогам законодавства, знехтував тим, що факту складання протоколу серії ААБ №155093 від 27.10.2022 р., роз`яснення особі його прав, вручення протоколу або фіксації відмови від отримання, матеріали справи не містять.

Суд залишив поза увагою і той факт, що працівники поліції на місці події не дотримались правил проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП, направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, визначеному КМ України. Згідно з п. 8 розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 9.11.2015 р., форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, зазначені нормативні акти чітко передбачають, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, працівник поліції ще не має права скласти протокол за ст. 130 КУпАП. У такому випадку Закон покладає обов`язок на працівника поліції направити водія на проходження огляду в медичному закладі.

Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо. Лише у разі якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адмінправопорушення за ст. 130 КУпАП.

Направлення на проходження медичного освідування у закладі охорони здоров`я складене на ім`я ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутнє.

Таким чином, працівниками поліції при складанні адміністративних матеріалів не дотримано вимоги адміністративного законодавства щодо обов`язку доказування, який лежить на особі, що висуває адміністративне звинувачення, не надано суду достатні докази вчинення адмінправопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП. Судом не прийнято до уваги недостатність доказів у справі та їх суперечність один одному, залишено поза увагою норми матеріального права якими встановлено процедуру фіксації адмінправопорушень, зокрема за ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисниці Токар О.М., які підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, апеляційний суд дійшоввисновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адмінправопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адмінправопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адмінправопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адмінправопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та іншими.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вважаю, що вищевказані вимоги закону місцевим судом дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується:

- даними протоколу про адмінправопорушення серії ААБ №155093 від 27.10.2022 р. (а. пр. 1);

- даними пояснень свідка ОСОБА_2 (а. пр. 4);

-даними постанови про накладення адмінстягнення по справі про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 400313 (а. пр. 7);

- даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, також дослідженого в судовому засіданні апеляційного суду (а. пр. 8), в ході якого було встановлено факт відмови ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та відмова від проходження огляду в закладі охорони здоров`я. Також, з відеозапису вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 був попереджений про те, що у разі відмови від проходження ОСОБА_1 на нього буде складений протокол про адмінправопорушення і незважаючи на це, він все одно відмовився від проходження огляду.

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП судом першої інстанції встановлені цілком вірно.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення уповноваженою посадовою особою факту відмови ОСОБА_1 27.10.2022 р. о 22 год. 01 хв. від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки із застосуванням технічного засобу, так і в закладі охорони, що стало підставою для складання відносно нього протоколу про адмінправопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена зібраними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка, та які узгоджуються між собою та у своєму взаємозв`язку і у своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 .

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених ст. ст. 33, 34 та 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника, є співрозмірним до вчиненого і справедливим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанову суду необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів провадження, зокрема з відеозапису з бодікамер поліцейських вбачається зафіксований факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що становить склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскі-льки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим по-годились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Тому, безпідставними апеляційний суд вважає доводи скарги про те, що працівники поліції допустили порушення порядку та інструкцій направлення водіїв транспортних засобів на огляд з метою виявлення стану сп`яніння. Акт огляду на стан сп`яніння та направлення на огляд водія, згідно ст. 266 КУпАП, не складаються в разі відмови водія від вимог закону про проходження огляду. Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки проходження такого огляду є обов`язком водія.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рі-шення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, вико-ристаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Таким чином, з урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а постанова суду є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-які докази відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.

Інші доводи апелянта, викладені нею в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення, суду не надано.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Токар О.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ватутінського міськсуду Черкаської обл. від 11.01.2023 р. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.