Справа № 349/1580/22
Провадження № 33/4808/230/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2022 року о 12 год. 02 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Франка в с.Залужжя, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху ( далі - ПДР ).

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною.

Зазначає, що при зупинці транспортного засобу під його керування працівники поліції не озвучили виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння. Вважає, що працівник поліції озвучивши три альтернативні варіанти поведінки, а саме: проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер, проїхати до найближчого медичного закладу для проходження такого огляду або відмовитись від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння , суперечить вимогам п.2.5 ПДР.

Апелянт наголошує на тому, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення йому не було роз`яснено його права та обов`язки, та не ознайомлено із наявними в нього ознаками алкогольного сп`яніння. Також, оформляючи протокол працівник поліції не запропонував надати йому пояснення, а сам факт відмови від проходження огляду не зафіксовано в присутності понятих. Наголошує, що протокол було складено за відсутності свідків, дані про яких відсутні і в протоколі.

Таким чином, працівниками поліції допущено порушення при оформленні матеріалів справи, що є підставою для визнання їх неналежними доказами у справі.

За наведених обставин, постанова суду ухвалена без надання належної оцінки сукупності доказів, які наявні в матеріалах справи.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Падучак І.І. не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд провадження.

При вирішанні питання про можливість судового розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвокат Падучак І.І., апеляційний суд приймає до уваги обставини, які свідчать про те, що останні були обізнані про перебування вказаного провадження на розгляді суду апеляційної інстанції та мали можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. Апеляційний судом також приймається до уваги тривалість перебування справи на розгляді в суді апеляційної інстанції та процесуальна поведінка учасників судового розгляду.

Так, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_1 надійшла до суду апеляційної інстанції 13.03.2023 та була призначена до розгляду на 31.03.2023. ОСОБА_1 та його захисник адвокат Падучак І.І. повідомлялись в установленому законом порядку про розгляд провадження. Однак, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 було відкладено за письмовим клопотанням апелянта на 14.04.2023., який стверджував, що не може з`явитися до суду апеляційної інстанції у зв`язку з сімейними обставинами. При цьому, ОСОБА_1 не конкретизував, які саме сімейні обставини не дозволили йому з`явитися до суду апеляційної інстанції та не надав будь-яких документів щодо доведення їх реального існування. 14.04.2023 захисник адвокат Падучак І.І. та ОСОБА_1 знову не з`явились до суду апеляційної інстанції, однак від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду провадження у зв`язку із перебуванням його на стаціонарному лікуванні та підтвердив вищевказану обставину відповідним направлення на лікування та ксерокопією медичної картки стаціонарного хворого №1702 КННП « Рогатинська центральна районна лікарня». В наступне судове засідання, призначене на 05.05.2023 захисник адвокат Падучак І.І. та ОСОБА_1 не з`явились і не повідомили про причини неявки до суду, у зв`язку з чим розгляд провадження було відкладено на 02.06.2023, про що було повідомлено учасників судового розгляду. Зокрема, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик до суду 11.05.2023, що підтверджується його власноручним підписом.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника адвоката Падучак І.І.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

В мотивувальній частині постанови суду зазначено, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а захисник Падучак І.І. у судовому засіданні просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, оскільки працівниками поліції було порушено вимоги Інструкції, адже пропонуючи водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, працівник поліції не озвучив виявлені ним ознаки алкогольного сп`яніння. Також працівник поліції в порушення приписів ст.266 КУпАП запропонував водію три альтернативні варіанти поведінки, а саме: можливість пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу; проїхати до найближчого лікувального закладу для проходження такого огляду або відмовитися від його проходження, що суперечить п.2.5 ПДР. Крім цього при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейським не було роз`яснено особі права, які передбачені ст.268 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі на постанову суду, є аналогічними доводами, наведеними захисником в клопотанні про закриття провадження у справі під час розгляду справи в суді.

Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржує факт керування ним 20 листопада 2022 року о 12 год. 02 хв. транспортним засобом Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Франка в с. Залужжя, однак не погоджується із діями працівників поліції та вважає, що оформлення матеріалів справи відбулось з порушенням вимог Інструкції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №110331 від 20.11.2022 року водій ОСОБА_1 20 листопада 2022 року о 12 год. 02 хв. керував транспортним засобом марки Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Франка в с.Залужжя, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, не чітка мови. Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою приладу Алкотест Драгер 6810 та в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП ВП №1 м. Рогатин старшим лейтенантом поліції Лосик В.Р. та підписаний уповноваженою особою.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали справи та відео.

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Рогатинському районному суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника в протоколі.

В протоколі зазначено про вилучення у ОСОБА_1 посвідчення водія та отримання ним тимчасового дозволу на керування транспортним засобом під власноручний підпис правопорушника.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа від дачі пояснень відмовився.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений під підпис. Надати пояснення по суті правопорушення ОСОБА_1 відмовився, про що зазначено в протоколі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під час керування ОСОБА_2 та, у випадку незгоди із діями працівників поліції, вимагала від нього надати детальні пояснення.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. В даному випадку, ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис у відповідній графі протоколу про його ознайомлення із правами та обов`язками відповідно до вимог ст..268 КУпАП та ст..63 Конституції України, що спростовує доводи апелянта про те, що працівники поліції не ознайомили його із правами та обов`язками відповідно до вимог закону.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено під його власноручний підпис у відповідній графі протоколу, що свідчить про його ознайомлення зі змістом висунутого звинувачення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, копії протоколу про адміністративне правопорушення.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушницю, який керував транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

До матеріалів справи долучено відеозаписи з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції та відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції. Зокрема, відеозаписом з відео реєстратора службового автомобіля зафіксовано рух автомобіля марки Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , як пізніше було встановлено, водієм якого був ОСОБА_1 .

Так, апеляційний суд констатує, що відеофіксація події відбувалась на місці події зупинки транспортного засобу та якою зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, надання ОСОБА_1 посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль, обов`язкового полісу страхування автомобіля. В автомобілі на передньому пасажирському сидінні перебувала стороння особа. На запитання працівника поліції чи вживав ОСОБА_1 , алкогольні напої, водій ОСОБА_1 відповів, що вживав. Після стверджувальної відповіді ОСОБА_1 щодо вживання алкогольних напоїв, працівник поліції повторно запитав водія щодо вживання останнім алкогольних напоїв та про причину, яка змусила ОСОБА_1 сісти за кермо автомобіля після вживання спиртного, на що ОСОБА_1 відповів, що їде додому з магазину. Після цього, на законну вимогу працівника поліції, ОСОБА_1 вийшов з автомобіля.

Відеозаписами зафіксовано відмову ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки та в медичному закладі. Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було повідомлено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, на що останній відповів, що знає наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Працівником поліції повідомлено водія ОСОБА_1 про необхідність тверезого водія для подальшого здійснення керування транспортним засобом, або ж поміщення автомобіля на майданчик тимчасового утримання.

На відеозаписах зафіксовано, що на запитання ОСОБА_1 «хто зателефонував працівникам поліції», працівник поліції відповів, що їм ніхто не телефонував, а характер руху автомобіля привернув їх увагу, після чого працівник поліції вказав на те, що не слід сідати за кермо автомобіля після вживання спиртних напоїв. Відеозаписами зафіксовано надання працівнику поліції ОСОБА_1 даних щодо його місця проживання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписами зафіксовано оформлення працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та тимчасового дозволу на керування транспортним засобом. відеозаписи містять дані того, що працівником поліції ознайомлено ОСОБА_1 про складання протоколу та оголошено зміст протоколу, зафіксовано ознайомлення ОСОБА_1 працівником поліції з його правами та обов`язками відповідно до вимог закону, що спростовує доводи апелянта про не ознайомлення із його правами та обов`язками.

Зафіксовано відеозаписами видачу тимчасового дозволу на керування транспортним засобом та відмову ОСОБА_1 від надання пояснень по суті вчиненого ним правопорушення, про що вказано в протоколі, та що також спростовує доводи ОСОБА_1 про ненадання йому такої можливості при складанні відповідного протоколу. Відеозаписами також зафіксовано ознайомлення ОСОБА_1 про складання акту огляду водія та направлення водія на огляд до медичного закладу. Також на відеозаписами чітко зафіксовано підписання ОСОБА_3 відповідних граф протоколу про адміністративне правопорушення та акту огляду водія, отримання ним тимчасового дозволу на керування автомобілем та протоколу.

Відеозаписами також зафіксовано складання працівником поліції зобов`язання, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувався не керувати транспортним засобом протягом наступних 24 годин. Зафіксовано підписання ОСОБА_1 даного зобов`язання.

Окрім того, на відеозаписах містяться дані про складання щодо ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення за керування транспортним засобом за відсутності пристебнутого ременя безпеки.

Дані відеозапису свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі.

ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції вів себе адекватно та особисто вказав, що вживав спиртні напої, після чого керував транспортним засобом, оскільки їхав додому з магазину.

Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту доводів апелянта та його пояснень в суді вбачається, що ОСОБА_1 не оскаржує факт керування ним транспортним засобом марки Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а у відповідності до вимог закону працівником поліції було порушено порядок огляду водія відповідно до п.2.5 ПДР України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на місці зупинки ОСОБА_1 як водій транспортного засобу, який здійснював керування, на пропозиції працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі відмовився, про наслідки відмови від проходження огляду ОСОБА_1 було повідомлено працівником поліції, на що останній відповів, що знає про наявність таких наслідків.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при відмові від проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Так, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами та міжнародними, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок порушення таких прав

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять даних, які свідчать про фальсифікацію відеозаписів чи матеріалів справи.

Апеляційний суд вважає, що докази щодо наявності свідків під час відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння носять суперечливий та необґрунтований характер.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.266 КУпАП наявність двох свідків необхідна саме для того, щоб провести відповідний огляд водія транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, що додатково, окрім наявних в матеріалах справи доказів, підтверджує виконання працівниками поліції вимог щодо забезпечення проведення огляду водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за відсутності можливості використання спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Доводи апелянта в частині порушення працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), відносно порядку застосування працівниками поліції технічного приладу «Драгер», не заслуговують на увагу та є таким , що не знайшли підтвердження.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого водій ОСОБА_1 20 листопада 2022 року о 12 год. 02 хв. керував транспортним засобом марки з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, не чітка мови. Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою приладу Алкотест Драгер 6810 на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Зазначено, що свідки не залучались. Зі змістом акту огляду ОСОБА_1 ознайомлений під його власноручний підпис в акті огляду.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія ОСОБА_1 до Рогатинської ЦРЛ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, від проходження огляду у медичному закладі останній відмовився, про що зазначено в направленні. У воді ОСОБА_1 наявні ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, не чітка мови.

Крім того, у відповідності до рапорту інспектора СРПП ВП №4 м. Рогатин ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції В.Лосик під час несення служби було зупинено транспортний засіб марки марки Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Франка в с.Залужжя, під керуванням водія ОСОБА_1 за порушення ним ПДР, а саме останній не користувався ременем безпеки. Під час спілкування із водієм, у останнього було виявлено наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Було запропоновано пройти огляд на факт вживання алкоголю на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 6810 та проїхати до медичного закладу, на що водій відмовився. Вказано про проведення відео фіксації події та доручення відеозаписів до протоколу. Зазначено, що відносно ОСОБА_1 було складено адміністративні матеріали за ст.121 ч.5 КУпАП та протокол про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. зазначено також про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та поміщення автомобіля на майданчик в м. Рогатин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ВП №4 м. Рогатин ІФ РУП ГУНП про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи наявне зобов`язання, відповідно до якого ОСОБА_1 20.11.2023 року відсторонений від керування транспортним засобом і зобов`язувався не керувати автомобілем протягом 24 годин.

Так, до матеріалів справи долучено постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №703929 від 20.11.2023 року, відповідно до якої на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення за керування транспортним засобом в с.Залужжя за відсутності засобу пасивної безпеки. Зазначено, що копію постанови ОСОБА_1 відмовився отримувати.

Долучено копію посвідчення водія НОМЕР_2 , яке було видане ОСОБА_1 .

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що у разі виявлення поліцейськими ознак сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб забезпечити проведення огляду водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Доводи апелянта про порушення працівником поліції п.2.5 ПДР, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин є безпідставними та необґрунтованими.

Так, з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції. вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодився, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, перебуваючи у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або неосудності.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв