ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/146/22 Головуючий суддя І інстанції Трояновська Т. М.
Провадження № 33/818/260/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Керімова А.З. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Керімова А.З. на постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 січня 2023 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 04 лютого 2022 року о 18 год. 15 хв. у смт Нова Водолага, Харківського району Харківської області по вул. Перемоги, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «ДРАГЕР 6820» у присутності двох свідків, що підтверджується тестом № 199 від 04 лютого 2022 року, результат огляду склав 2,04 проміле. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Керімов А.З. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції було порушено низку вимог чинного законодавства. Вказує, що в матеріалах відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 отримав копію протоколу. Вказує на розбіжності назви газоаналізатору у протоколі та на роздруківці газоаналізатора, яка міститься в матеріалах справи. Посилається на рішення ЄСПЛ. Поряд з цим, захисник просив задовольнити клопотання голови трудового колективу ТОВ «ЖБК-15» про передачу матеріалів справи стосовно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу.

Крім того, захисник просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 січня 2023 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ані ОСОБА_1 , ані його захисники участі не приймали, тому не мав можливості у строк, передбачений чинним законодавством подати апеляційну скаргу.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвокату Керімову А.З.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який визнав свою вину та просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами, а також його захисника Керімова А.З., який просив підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, результат тесту газоаналізатору ДРАГЕР, відомості письмових пояснень ОСОБА_1 , відомості письмових пояснень свідків акту огляду на стан сп`яніння, а також на відомості відеозапису бодікамери працівників поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 2) вбачається, що ОСОБА_1 04.02.2022 року керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «АЛКОТЕСТ № 6820» у присутності двох свідків, що підтверджується тестом № 199 від 04.02.2022 року результати огляду становлять 2,04 проміле.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи»; «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані правильні)», що поза розумним сумнівом спростовують такі доводи апелянта.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисниками не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва, не зверталися до суду в порядку КАСУ, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до відомостей роздруківки газоаналізатору Драгер (арк. 3) вбачається, що вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 2,04 проміле.

Такі відомості газоаналізатору ОСОБА_1 не заперечував, що підтверджується його власноручним підписом у цій роздруківці (арк.3).

Поряд з цим, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 (арк. 4). З відомостей цих пояснень вбачається, що він 04.02.2022 року знаходився вдома та випив 200 гр. горілки ввечері та поїхав по доньку, так як їй нічим було добратись додому. Коли повертався назад додому в нього не працювала ліва фара ближнього світла та він був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР. Розкаявся у скоєному. Та зобов`язався в подальшому більше такого не допускати.

Матеріали справи не містять будь-яких заперечень ОСОБА_1 про те, що саме він підписав ці письмові пояснення, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що ці пояснення заслуговують на увагу.

Поряд з цим в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 ( арк. 18).

З відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що поряд з ОСОБА_1 на працівниками поліції вбачаються дружина ОСОБА_1 та його донька, що об`єктивно підтверджує відомості, які зазначені в письмових поясненнях ОСОБА_1 . Крім того, з відеозапису вбачається, що ані донька ОСОБА_1 , ані його дружина, ані особисто ОСОБА_1 не заперечували, що саме останній був за кермом автомобіля коли він був зупинений працівниками поліції.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що здійснюється відеофіксація події на бодікамеру працівника поліції. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 свою посаду, прізвище, ім`я, по-батькові та показав йому своє службове посвідчення та нагрудний жетон. Також, працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 був зупинений як водій за несправне світло фари, що ОСОБА_1 не заперечував. Після цього працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Потім працівники поліції встановили особу ОСОБА_1 за відомостями його водійського посвідчення та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору ДРАГЕР на місці його зупинки. ОСОБА_1 погодився пройти огляд, власноручно вибрав запакований мундштук, працівники поліції зробили контрольний забір повітря, який показав негативний результат. Після цього, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатора ДРАГЕР, який виявився позитивним 2,04 проміле.

Поряд з цим, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що на місці події були присутні свідки.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 5,6) вбачається, що вони були залучені працівниками поліції у якості свідків при складенні адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 . В їх присутності ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору ДРАГЕР, результат якого виявився позитивним 2,04 проміле. Після проходження огляду на місці зупинки, ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Разом з цим, вказана правова позиція не суперечить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-KhawajaandTahery v. theUnitedKingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), а також в рішенні Шачашвілі проти Німеччини ([ВП] № 9154/10, §§ 110-131, ЄСПЛ 2015), в якому Велика палата підтвердила, що відсутність вагомих причин для неявки свідка сама по собі не могла зумовити несправедливість судового розгляду, хоча вона залишалася дуже важливим фактором, який повинен бути врівноважено врахований при оцінці загальної справедливості судового розгляду, та не могла свідчити про порушення пунктів 1 та пункту 3 (d) статті 6.

Суд повинен піддавати перевірці дотримання принципу рівності сторін не лише у випадках, коли свідчення відсутнього свідка були єдиним або визначальним підґрунтям для засудження заявника, але й у випадках, коли було незрозуміло, чи є такі свідчення вирішальними або ж такими, що мають значну вагу та можуть ускладнити захист. Міра дотримання рівності, що необхідна для забезпечення справедливого розгляду справи, залежала б від ваги показань відсутнього свідка. Чим важливішими є такі докази, тим більшої ваги повинні мати врівноважуючі фактори, щоб провадження в цілому вважалося справедливим (див. також Боєць, згадане вище, § 76, та Valdhuter проти Румунії, № 70792/10, § 45, 27 червня 2017).

Так, письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно доповнюють останні у їх сукупності.

Поряд з цим, відповідно до відомостей розписки (арк. 13) об`єктивно вбачається, що автомобіль був переданий ОСОБА_4 , яка є донькою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що свідчить про те, що ОСОБА_1 був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 (арк. 54) в якій він визнавав свою провину, щиро каявся та просив передати його на поруки трудовому колективу.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про передачу ОСОБА_1 на поруки трудовому колективу.

Захисник, оспорюючи судову постанову просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки правова позиція захисника узгоджена з позицією ОСОБА_1 , об`єктивно вбачається, що на час звернення з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнавав.

Отже поза розумним сумнівом вбачається, що з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у сторони захисту декілька разів змінювалась процесуальна позиція щодо фактичних обставин справи. З початку ОСОБА_1 не визнавав своєї вини. Потім трудовий колектив, де ОСОБА_1 працевлаштований, звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про передачу його на поруки трудовому колективу і ОСОБА_1 визнав свою вину. Після винесення судового рішення, в якому було відмовлено в задоволенні клопотання про передачу ОСОБА_1 на поруки та він був визнаний винним із накладенням адміністративного стягнення, останній знов не визнавав свою провину.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції розцінює таку процесуальну позицію сторони захисту як обраний захисниками та ОСОБА_1 спосіб захисту для уникнення останнім відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник просив задовольнити клопотання голови трудового колективу ТОВ «ЖБК-15» та передати матеріали справи на розгляд цього трудового колективу.

Проте, порядок передачі матеріалів справи на розгляд трудового колективу передбачався положеннями ст. 21 КУпАП. На момент розгляду апеляційної скарги ст. 21 КУпАП була виключена відповідно до Закону України за № 2657-ІЧ від 06.10.2022, а тому у суду апеляційної інстанції немає процесуальної можливості передати матеріали справи на розгляд трудового колективу, внаслідок чого таке клопотання належить залишити без задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Керімова А.З. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 січня 2023 року.

У задоволенні клопотання трудового колективу ТОВ «ЖБК-15» щодо взяття на поруки ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу захисника Керімова А.З. залишити без задоволення.

Постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 січня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков