Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3/733/540/23
Єдиний унікальний №733/825/23
Постанова

Іменем України

21 червня 2023 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Вовченка А.В.,

при секретарі Мошенець Л.М.,

розглянувши матеріали, що надійшли від начальника Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, РНОКПП НОМЕР_1 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ,20.05.2023 року о 22 год. за місцем свого проживання, в АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_2 , а саме штовхнула її, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнала та надала копію обмінної карти вагітної, згідно запису в якій від 20.06.2023 року строк вагітності 34 тижні.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством визнаються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Володіна проти РФ» від 09.07.2019, «Левчук проти України» від 03.09.2020 зазначив, що домашнє насильство є порушенням статей 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема:

протоколом серії ВАВ № 414075 про адміністративне правопорушення від 20.05.2023р.;

письмовим поясненнями ОСОБА_2 від 20.05.2023року ;

письмовими поясненнями самої ОСОБА_3 ;

терміновим заборонним приписом стосовно кривдника ОСОБА_1 , винесений строком на 3 доби з 21.05 по 23.05.2023 року;

формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства , яким визначено рівень небезпеки , як «середній».

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Згідно зі статтею 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Натомість, стаття 22 КУпАП надає можливість орану (посадовій особі), уповноваженій вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

У пункті 18 рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2019 року у справі «Садоха проти України» Суд повторює, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Відповідно до статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган, уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, ставлення винної особи до скоєного, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 необхідно звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитися усним зауваженням, що, відповідно до ст.23 КУпАП буде достатньою та необхідною мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника в дусі додержання Законів, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, вивчивши у повному обсязі матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_4 статтю 22 КУпАП України, враховуючи малозначність вчиненого адміністративного правопорушення та ті обставини, що тяжких наслідків від дій ОСОБА_1 не настало, а також зважаючи на те, що ОСОБА_1 свою провину визнала, що вбачається зі складеного протоколу про адміністративне правопорушення, а тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, з урахуванням також особи правопорушника, її віку, матеріального та сімейного стану, та те, що ОСОБА_1 перебуває на 34 місяці вагітності, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку можливо досягти виховних та попереджувальних заходів без застосування до правопорушниці ОСОБА_1 заходів адміністративного впливу, та вважає можливим застосувати до неї статтю 22 КУпАП України та закрити провадження у справі, обмежившись усним зауваженням.

Згідно з положеннями ч.2 ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься і при оголошенні усного зауваження.

Керуючись ст. ст. 22, 173-2 ч.1, 221, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити за малозначністю вчиненого правопорушення, на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанову може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя А.В.Вовченко