ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В.П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, проживаючої в АДРЕСА_1 , яка працює вчителем у Чернівецькому ліцеї № 13 Чернівецької міської ради (вул. Південно-Кільцева, 17 м. Чернівців), захисника Буряк К. Я., потерпілої ОСОБА_2 , та в її інтересах адвоката Ілащука І. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 травня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 травня 2023 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з постановою районного суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 117427 від 28.02.2023 року, ОСОБА_1 ставилося у вину те, що остання 13.01.2023 року о 23 год 30 хв. по АДРЕСА_1 , вчинила за спільним місцем проживання домашнє насилля психологічного та фізичного характеру стосовно доньки ОСОБА_2 , а саме умисні дії, які полягали у погрозах фізичною розправою, нецензурній лайці на адресу останньої, залякуванні та шарпанні за одяг, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність, згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Районний суд, ознайомившись з поясненнями сторін, дослідивши письмові матеріали, оцінивши наявні докази по справі, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в зв`язку з чим за скоєне вона повинна нести адміністративну відповідальність, однак беручи до уваги той факт, що строк притягнення до адміністративної відповідальності на момент проведення судового засідання закінчився, вважав необхідним закрити провадження по справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що вона просить скасувати оскаржувану постанову та

ЄУНСС: 727/2134/23 Головуючий у І інстанції: Терещенко О. Є.

Номер провадження: 33/822/366/23 Головуючий в апеляційній ін-ції: Давній В. П. закрити провадження у справі про притягнення її - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю в її діях вищевказаного складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувана постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності, є такою, яка постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що висновок суду про наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП зроблений без належного з`ясування фактичних обставин справи.

Стверджує, що документи, які містяться в матеріалах справи не підтверджують обставини щодо вчинення нею інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження зазначених у протоколі подій.

При цьому, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №117427 від 28.02.2023 року (а. с. 1), не зазначено та не встановлено жодного свідка вищевказаних подій, який би міг надати покази з метою встановлення об`єктивної істини по даній справі.

Разом з цим зазначає, що в матеріалах даної справи наявне пояснення сусіда з кв АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 від 28.02.2023 року, згідно якого жодних звуків сварки з квартири АДРЕСА_3 по зазначеній адресі він не чув, про суперечки між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 йому нічого не відомо.

Звертає увагу суду на те, що в оскаржуваній постанові районний суд поєднав закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що є по суті взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки на момент розгляду даної справи в суді закінчився строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, що є обставиною, яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, а тому провадження згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю без встановлення обставин справи та встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисника адвоката Буряк К. Я., міркування потерпілої ОСОБА_2 та її представника - адвоката Ілащука І. М., перевіривши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Приписами ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначені вимоги при розгляді справи відносно ОСОБА_1 дотримані повною мірою не були.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважав доведеною її вину зібраними в справі письмовими доказами.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що судом належним чином не проаналізовано вказані обставини.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктом 17 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному чи фізичному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання до іншої особи не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

До того ж, нормами КУпАП визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення та змісту постанови, що приймається в конкретній справі. У них повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема, дані про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення, а якщо правопорушенням спричинено матеріальну шкоду, про це також зазначається у процесуальних документах, тобто всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.

Таким чином, протокол є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій, і є одним із основних джерел доказів.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2023 року, вбачається, що об`єктивною стороною правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначено її висловлювання нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою 13.01.2023 року о 23 год 30 хв., на адресу своєї дочки ОСОБА_2 .

На підтвердження вини ОСОБА_1 в матеріалах справи містяться лише пояснення її доньки.

В протоколі ОСОБА_1 власноруч написала, що із викладеним у заяві доньки не згідна.

В судових засіданнях, як районного суду так і апеляційного суду правопорушниця заперечувала вчинення нею будь яких протиправних дій по відношенню до своєї доньки, зокрема домашнього насильства, пояснюючи, що конфліктні ситуації виникають через неадекватну поведінку її доньки, а саме вживання нею нецензурної лексики, проклинання, не виконання домашніх обов`язків.

Потерпіла ОСОБА_2 будучи допитаною в судовому засіданні районного суду пояснила, що її мати постійно вчиняє стосовно неї домашнє насильство, а саме ображає її та позбавляє продуктів харчування, створює несприятливі умови для спільного проживання в квартирі.

Вищевикладені пояснення, остання підтримала і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Апеляційний суд критично оцінює пояснення потерпілої ОСОБА_2 , оскільки між сторонами існують тривалі неприязні відносини.

При цьому, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення не встановлено жодного свідка вищевказаних подій, який міг би надати покази з метою встановлення об`єктивної істини по даній справі.

Оцінюючи наведене, апеляційний суд вважає, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Оскільки об`єктивна сторона правопорушення не розкрита, суд самостійно не може це встановлювати, беручи на себе функції обвинувачення.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що наявність конфлікту не завжди свідчить про домашнє насильство.

Будь яких інших достовірних і належних доказів того, що ОСОБА_1 вчинила дії, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 117427 від 28.02.2023 року (а. с. 1) матеріали даної справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_1 13 січня 2023 року вчинила домашнє насильство відносно своєї дочки ОСОБА_2 .

Таким чином, судом не було досліджено всі обставини, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суд прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно ст. 294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи зі змісту п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 268, 283, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 травня 2023 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду В. П. Давній