КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/3204/2023 Головуючий в суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Солом`янського районного суду м Києва від 26 вересня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 03 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51,00 грн, а також стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн.

На вказане судове рішення ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, яка отримана судом 06 червня 2023 року, посилаючись на незаконність постанови суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, необхідність скасування постанови та закриття провадження в справі.

До скарги додала клопотання, в якому просила поновити строк на апеляційне оскарження з огляду на те, що про розгляд справи не була повідомлена належним чином, в постанові суду зазначена невірна адреса її проживання, а саме замість АДРЕСА_2 . Про наявність постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності дізналась від державного виконавця, який здійснював примусове виконання постанову суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що диспозиція ст. 173 КУпАП встановлює відповідальність за дрібне хуліганство, проте вона ніколи не вчиняла дрібне хуліганство і на неї протокол за вказаною статтею не складався.

Крім того, суд не встановив обставин справи, а лише послався на протокол про вчинення адміністративного правопорушення, із якого вбачається, що ОСОБА_1 вчинила насильство в сім`ї щодо своєї матері ОСОБА_2 . Разом з тим, суд зазначив, що ці дії кваліфікуються за ст. 51 КУпАП, відповідальність якою встановлена за дрібну крадіжку, а притягнув до відповідальності за ст. 173 КУпАП - дрібне хуліганство.

Також зазначає, що вона не вчиняла неправомірних дій щодо своєї матері, які б завдали шкоди її фізичному або психічному здоров`ю. Про складання щодо неї двох протоколів їй не було відомо, копії протоколів їй не вручались, пояснення від неї не відбирались, про розгляд справи в суді вона не повідомлялась.

На підставі викладеного просить постанову суду першої інстанції про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу та пояснила апеляційному суду, що між нею та її матір`ю ОСОБА_2 дійсно існували суперечності, які були викликані наміром ОСОБА_1 взяти шлюб з іноземцем і виїхати з України, проти чого ОСОБА_2 категорично заперечувала. 06 вересня 2022 року ОСОБА_1 перебувала вдома і займалась хатніми справами, коли додому повернулась її матір ОСОБА_2 разом із її сином ОСОБА_3 та працівниками поліції. При цьому матір пояснювала поліцейським, що між ними існує конфлікт, викликаний наміром ОСОБА_1 виїхати з України. Стверджує, що ОСОБА_2 не заявляла працівникам поліції про погрози, фізичне і психологічне насильство в її бік з боку ОСОБА_1 . Працівниками поліції щодо неї протокол не складався, пояснення у неї не відбирались, будь-яких звинувачень їй не висувалось. Судових повіток вона не отримувала і про розгляд справи в суді не була повідомлялася.

Аналогічні пояснення надала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції і ОСОБА_2 , пояснивши, що має дуже гарні відносини із дочкою. Однак дочка вирішила взяти шлюб з іноземцем і виїхати з України. З метою недопущення виїзду дочки ОСОБА_2 викликала працівників поліції. Разом із тим, вона не давала пояснень щодо того, що дочка її била чи завдавала психологічного насилля.

Розглянувши клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м Києва від 26 вересня 2022 року та вислухавши пояснення ОСОБА_1 з цього приводу, апеляційний суд вважає його обґрунтованим та таким, що узгоджується з матеріалами справи і вимогами закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні 26 вересня 2022 року та відсутні докази отримання нею копії постанови, а також докази доведення до її відома інформації про складання щодо неї протоколів про адміністративні правопорушення.

Матеріали справи містять постанову суду від 19 вересня 2022 року якою до ОСОБА_1 був застосований привід та зазначена адреса проживання не АДРЕСА_3 . Також невірно адреса була зазначена і в оскаржуваній постанові, однак постановою суду від 08 грудня 2022 року була виправлена описка у постанові від 26 вересня 2022 року в частині назви вулиці з Борщагівська на Богданівська.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд щодо неї матеріалів про адміністративне правопорушення.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та особи, яка є потерпілою за складеними протоколами, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, суд першої інстанції взагалі не встановив факту вчинення ОСОБА_1 будь-якого адміністративного правопорушення, не встановив склад цього правопорушення і не мотивував свого рішення щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. При цьому, у постанові суд зосередився лише на тому, що ОСОБА_1 не з`явилась в судове засідання без поважних причин.

Місцевий суд у своїй постанові навів лише зміст правопорушення, який був викладений у протоколах про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 . Так, суд зазначив, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 890480 вбачається, що 06 вересня 2022 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила домашнє насилля щодо матері, а саме погрожувала, словесно ображала, поводила себе агресивно, штовхалась, завдала удари. Також вказав, що за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 890479, 05 вересня 2022 року приблизно о 12 годині ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила домашнє насилля щодо матері вчинила домашнє насилля щодо матері, а саме погрожувала, словесно ображала, поводила себе агресивно, штовхалась, завдала удари.

Суд першої інстанції, навівши в оскаржуваній постанові зміст правопорушення, зазначений в протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 890480 та ВАБ № 890479, вказав, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст. 51 КУАП, якою відповідальність встановлена за дрібну крадіжку, однак притягнув до відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, а саме за дрібне хуліганство і наклав мінімальне стягнення передбачене цією статтею.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови по суті пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2022 року серії ВАБ № 890480, ОСОБА_1 06 вересня 2022 року приблизно о 20 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері ОСОБА_2 , а саме погрожувала їй, словесно ображала, поводила себе агресивно, штовхалась, завдала удари ногами в живіт.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2022 року серії ВАБ № 890479, ОСОБА_1 05 вересня 2022 року приблизно о 12 годині за адресою: АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно матері ОСОБА_2 , а саме словесно ображала, погрожувала, поводила себе агресивно.

Тобто, фабула правопорушення була викладена у протоколах, а дії ОСОБА_1 поліцейськими кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Згідно із ст. 5 вказаного Закону № 2229-VIII основними напрямами реалізації державної політикиу сфері запобігання та протидії домашньому насильству є в тому числі ефективне реагування на факти домашнього насильства; належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміну їх поведінки.

За ст. 21 Закону № 2229-VIII постраждала особа в тому числі має право на звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, за які встановлена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Матеріали справи не містять пояснень ОСОБА_1 з приводу сімейного конфлікту, який існував між нею та її матір`ю ОСОБА_2 , в протоколі не зазначено, що вона відмовилась від дачі пояснень та підпису протоколу.

З пояснень потерпілої ОСОБА_2 , які записані працівниками поліції вбачається, що ОСОБА_1 заволоділа пенсійною картою ОСОБА_2 , обмежує доступ до їжі, забирає телефон, погрожує ножем і молотком.

Між тим, в судовому засіданні ОСОБА_2 категорично заперечувала, що давала такі пояснення поліцейським. Наголошувала на тому, що прочитати їх не змогла із-за дуже поганого почерку поліцейського, отже і підписала. Однак суть її пояснень зводилась до наявності конфлікту щодо можливого виїзду дочки за межі України на постійне проживання.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: "критерій національного права", який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; "критерій кола адресатів", відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; "критерій мети та тяжкості наслідків", за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію "кола адресатів" та критерію "мети та тяжкості наслідків". Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Згідно зі ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, належних та достатніх доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Відтак, ураховуючи обставини справи, а також, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП скасувати і провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись положеннями статей 247, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 скасувати і закрити провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб