ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2982/22 Головуючий суддя І інстанції Тимош О. М.
Провадження № 33/818/259/23 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю правопорушника ОСОБА_1 та його адвоката Туруті З.О. справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Туруті З.О. на постанову Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2022 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як встановив суд 09.11.2022 о 20 годині 10 хвилин в м. Харкові по проспекту Ювілейний, 32-В водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi A6» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності, почервоніння обличчя. Від проходження огляду у встановленому законом порядку з метою встановлення наркотичного сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, яким, зокрема, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії ОСОБА_1 , які полягали в порушенні вимоги п.2.5 ПДР України, кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Турутя З.О. просить поновити строк на подання апеляційної скарги.

Оскаржувану постанову - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, порушеній відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що завчасно реалізуючи своє право на апеляційне оскарження, а саме 01.01.2023 року ОСОБА_1 в особі захисника адвоката Туруті 3.0. було подано апеляційну скаргу на постанову Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2022 по справі № 643/2982/22.

Тобто подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову відбулось в межах встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19.01.2023 по справі № 643/2982/22 апеляційну скаргу на постанову Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2022 було повернуто.

На виконання вимог постанови Харківського апеляційного суду від 19.01.2023 ним знову подано апеляційну скаргу з усунутими недоліками.

Стосовно незаконності оскаржуваного рішення зазначає, що його автомобіль був припаркований вздовж бордюру по просп. Ювілейному 34.

Коли до нього підійшов ОСОБА_1 до нього під`їхали працівники поліції і, спочатку перевірили наявність технічного паспорту на автомобіль та водійського посвідчення, а потім безпідставно стали вимагати в нього пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Під час розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення, судом було досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення та переглянуті відеофайли, що надані органом, яким був складений протокол про адміністративне правопорушення на обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Проте судом першої інстанції було проігноровано той факт, що керування ОСОБА_1 автомобілем не зафіксовано на відеозаписі, зупинка працівниками патрульної поліції останнього під час керування транспортним засобом також не зафіксована.

Жодних доказів саме керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять, з боку поліцейських не надано.

Натомість в оскаржуваній постанові суд першої інстанції зазначив наступне: «Так при перегляді відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначено що «він керував транспортним засобом АІЮІ А6 д.н.з. НОМЕР_1 », при цьому ОСОБА_1 не говорив, що автомобілем він не керував. Так само в письмових поясненнях, наданих поліцейським при оформленні протоколу, не зазначив, що не керував автомобілем, навпаки написав, що бажає здати аналіз в наркодиспансері.»

Отже, вказаний відеозапис від 09.11.2022 року не містить відомостей, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем АГГОІ А6 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння .

У письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09.11.2022 року, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, вищезазначені особи, підтверджують лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Тобто, докази керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом в матеріалах справи відсутні.

По-друге, судом першої інстанції не було враховано, що працівниками поліції було порушено порядок направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Так судом першої інстанції в оскаржуваній постанові зазначено «З врахуванням того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до п. 9 розділу II поліцейський забезпечує доставку цих осіб не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, вручення такого направлення ОСОБА_1 без доставки до медичного закладу поліцейським не має сенсу».

Поліцейськими не було оформлено направлення ОСОБА_1 на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я, оскільки якщо дослідити зміст Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі за текстом - Направлення), яке міститься в матеріалах справи, а саме графу «дата та час», то можна побачити, що його було складено 09.11.2022 о 20 год. 45 хв. В той же час, якщо дослідити зміст протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 287209, то можна побачити, що його також було складено 09.11.2022 о 20 год. 45 хв.

Проте, час складання зазначених документів не може співпадати, оскільки складання Направлення має передувати складанню протоколу про адміністративне правопорушення.

Відеозапис та показання свідків не підтвердили того факту, що направлення на огляд водія транспортного засобу до медичного закладу оформлювалось ОСОБА_1 .

Якщо дослідити зміст протоколу ААБ № 287209, а саме графу «До протоколу додаються», то можна дослідити, що серед переліку документів, що додаються до протоколу, відсутнє Направлення.

Натомість, вказане направлення, яке міститься у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, було виписано працівниками поліції вже під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення для направлення до суду.

Вищенаведене свідчить про те, що поліцейські у встановленому законом порядку не направляли ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи правопорушника ОСОБА_1 та його адвоката Туруті З.О. які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а сама апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

З матеріалів провадження вбачається, що 01.01.2023 року ОСОБА_1 в особі захисника адвоката Туруті 3.0. було подано апеляційну скаргу на постанову Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2022 по справі № 643/2982/22.

Тобто подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову відбулось в межах встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19.01.2023 по справі № 643/2982/22 апеляційну скаргу на постанову Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2022 було повернуто.

На виконання вимог постанови Харківського апеляційного суду від 19.01.2023 ним знову подано апеляційну скаргу з усунутими недоліками, що на думку апеляційного суду не свідчить про пропуск строку на апеляційне оскарження відбувся з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

Стосовно доводів самої апеляційної скарги слід вказати наступне.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_4 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5., що підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №287209 від 09.11.2022, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в присутності яких водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, рапортом поліцейського, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Обставини, які зафіксовані у протоколі, а саме наявність ознаки алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які її виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у визначеному законом порядку.

Незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, висловлену як в апеляційній скарзі так і в заперечення наданих в суд першої інстанції, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_4 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянтів з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення так і перед його складанням не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Безпідставними є і інші аргументи апеляційної скарги, зокрема

Посилання захисника, що на момент складання протоколу про адміністративну відповідальність ОСОБА_1 не був водієм

Так, при перегляді відеозапису, дослідженого судом першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що він «керував транспортним засобом «Audi A6» номерний знак НОМЕР_1 ».

При цьому ОСОБА_1 не говорив, що автомобілем він не керував. Так само в письмових поясненнях, наданих поліцейським при оформленні протоколу, не зазначив, що не керував автомобілем, навпаки написав, що бажає здати аналіз в наркодипансері. Таку версію сторона захисту висунула лише після надходження матеріалу до суду. Тому суд першої інстанції обґрунтовано сприйняв аргумент щодо того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, як спосіб уникнути відповідальності.

Так апеляційний суд констатує відсутність порушень вимог закону, які б свідчили про істотне порушення прав ОСОБА_1 в наявності співпадіння часу та дати складення протоколу про адміністративне правопорушення та направлення на огляд на стан сп`яніння.

Так ніким не заперечується, що ОСОБА_1 , ознайомившись із протоколом про адміністративне правопорушення, не заперечував як час вчинення правопорушення (09.11.2022 20 година 10 хвилин), так і час складання протоколу (09.11.2022 20 година 45 хвилин).

ОСОБА_1 поліцейськими було роз`яснено його права та запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

Направлення, додане до матеріалів справи, відповідає формі , передбаченій Додатком 1 Інструкції.

З врахуванням того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, до якого відповідно до п.9 розділу ІІ поліцейський забезпечує доставку цих осіб не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, вручення такого направлення ОСОБА_1 без доставки до медичного закладу поліцейським не має сенсу. . Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції апелянтами не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення саме ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Туруті З.О. строк на подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу представника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Туруті З.О. залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2022 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева