Єдиний унікальний номер 205/4059/23
Номер провадження3/205/2256/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 рік м. Дніпро

Суддя Ленінського ра йонного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з відділення поліції №3 ДРВП ГУНП в Дніпропетровській області у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 053222, складеного 10.04.2023 року за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зазначено, що: «29.03.2023 гр. ОСОБА_1 знаходячись за місцем спільного мешкання вчинив домашнє насильство по відношенню до матері ОСОБА_2 (психологічного характеру)».

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, 11.05.2023 та 16.05.2023 звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. В письмових поясненнях зазначаючи, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не визнає та заперечив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Так дійсно 29.03.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мала місце конфліктна ситуація сімейного характеру. Наприкінці 2022 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що має намір продати належний ії на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , право користування яким має ОСОБА_1 . Добровільно залишити своє єдине житлове приміщення, в якому проживав з дитинства відмовився, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про примусове виселення ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Вважає що протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального закону.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 29.03.2023 року у неї виник конфлікт з сином, який періодично проживає в будинку АДРЕСА_2 разом з нею. Із-за постійних сімейних конфліктів, ОСОБА_1 приблизно з 28.02.2023 року перестав постійно проживати за вказаною адресою. В цей день, а саме 29.03.2023 року ОСОБА_1 проти її волі забрав для власного користування у неї її ноутбук, проте згоду вона не давала. Пізніше після навідування в будинок його знайомого, ОСОБА_1 став ще агресивніше себе поводити, вважає що з боку сина відносно неї було вчиненно психологічне насильство, яке виразилось у вираженні нецензурною лайкою, погроз до неї та побоювання за своє життя. На слідуючий день, 30.03.2023 року вона зателефонувала своїй знайомій ОСОБА_3 та попросила купити їй ліки та супроводити її до відділку поліції, для подання відповідної заяви на ОСОБА_1 . До лікаря з приводу свого самопочуття не зверталась.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що 30.03.2023 їй зателефонувала знайома ОСОБА_2 , розповіла про конфлікт який відбувався у неї з сином ОСОБА_1 29.03.2023 року та попросила купити ліки, так як остання погано себе відчувала.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові пояснення ОСОБА_1 , та інші матеріали справи, суд виходить з наступного.

Правилами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідність до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року, вбачається, що:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Статтею 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Санкція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає, як найбільш суворий вид стягнення за вчинення даного правопорушення, адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, а систематичне вчинення таких адміністративних правопорушень створює преюдицію для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України.

Таким чином, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення працівник поліції, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Викладене зобов`язує суд розглядати справу за ст. 173-2 КУпАП з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Зокрема, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №053222 від 10.04.2023 року складений поліцейським відділення поліції №3 ДРВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Лупишико О.С. без додержання вимог встановлених ч.1 ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1376 від 06.11.2015 року, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено суть адміністративного правопорушення, а саме усі ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не зазначено чи могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 внаслідок дій, які були вчинені ОСОБА_1 по відношенню до неї.

Викладене свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 не відповідає положенням ч. 1 ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто даний протокол є неналежним доказом по справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В даній справі обов`язок щодо збирання доказів було покладено на поліцейського відділення поліції №3 ДРВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Натомість, всупереч ч. 2 ст. 251 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення не містить доказів того, що діями ОСОБА_1 , а саме: знаходячись за місцем мешкання вичинив домашнє насильство по відношенню до матері ОСОБА_2 , в протоколі зазначено лише: «психологічного характеру», що не передбачено диспозицією ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто за ознакою дій, вчинених особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, автор протоколу про адміністративне правопорушення, виходячи з вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, повинен довести таку ознаку відповідним доказом, яким може бути копія постанови судді по справі про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, що набрала чинності, щодо такої особи.

Проте, до справи у відношенні ОСОБА_1 не долучено доказу того, чи притягався ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП і чи було його піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП.

Тобто, твердження працівника поліції, про те що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, носить характер припущення, що суперечить приписам ч. 3 ст. 62 Конституції України, а кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП викликає розумні сумніви в її обґрунтованості.

Вищевикладене свідчить про те, що посадовою особою Національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.О. Бізяєва