Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2861/22
Провадження № 3/935/982/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2023 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Рибнікова М.М., розглянувши матеріали, що надійшли з ВП №2 Житомирського РУП ГУНП у Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не працює, РНОКПП не надано

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення

установила:

До Коростишівського районного суду, після належного оформлення, надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого останній 10.11.2022 о 12.25 год. у АДРЕСА_2 у коридорі загального користування із хуліганських спонукань ногою вибив та пошкодив дерев`яні вхідні двері ОСОБА_2 .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою проживання та номером телефону, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно інформаційної довідки, повідомити особу за номером телефону неможливо через тимчасову недоступність.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 із змістом останнього ознайомлений, відповідну копію отримав, що підтвердив власним підписом, у відповідній графі останнього зазначив, що з протоколом не згоден, хуліганських дій не вчиняв. Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення також вбачається про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, а отже останній обізнаний про право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, а також користуватись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги. Проте, ОСОБА_1 з письмовими поясненнями до суду не звертався, своїм правом мати захисника також не скористався, хоча мав для цього достатньо часу.

Суддею також застосовуються правові позиції Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, у своєму рішенні за справою «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 ЄСПЛ зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого судового провадження.

Отже, судом з достатньою мірою вжито всіх заходів для надання можливості ОСОБА_1 надати свої аргументи під час слухання справи у суді, тому, з огляду на положення ст.268 КУпАП, суддя вважає за можливе розглядати справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, зокрема:

- протокол про адміністративне правопорушення від 10.11.2022;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 10.11.2022, в яких свою вину не визнав, зазначив, що прийшов за адресою проживання ОСОБА_3 , яка забрала паспорт в його батька та не віддавала. Коли прийшов двері вже були вибиті, хто це зробив не знає;

- письмова заява ОСОБА_4 від 10.11.2022, в якій просить притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який пошкодив вхідні двері її квартири;

- письмові пояснення ОСОБА_4 від 10.11.2022, відповідно яких близько 12 год 10.11.2022 до її домоволодіння прийшов ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та своїми діями пошкодив вхідні двері;

- довідка Коростишівської ЦРЛ від 10.11.2022, відповідно якої ОСОБА_1 о 13 год 10 хв був тверезий;

- рапорт інспектора СРПП ВП №2 відповідно якого при складанні протоколу помилково у графі «потерпілий» вказано ОСОБА_4 , а потрібно ОСОБА_2 ,

суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, дійшов такого висновку.

У відповідності до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ст. 173 КУпАП дрібним хуліганством визнається нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

На думку суду, працівниками ВП №2 Житомирського РУП при складанні протоколів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не було враховано вимог ст.251 КУпАП, не зібрано і не долучено до матеріалів беззаперечних доказів, які б безсумнівно вказували на наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Фактично, винуватість ОСОБА_1 , відповідно матеріалів протоколу, ґрунтується лише на основі пояснень потерпілої ОСОБА_4 .

Але показання потерпілої також можна піддати сумнівам, адже остання пояснила, що ОСОБА_1 під час вчинення хуліганських дій перебував у стані алкогольного сп`яніння. І хоча суду зрозуміло, що це суто оціночне судження потерпілої, а разом з тим, відповідно медичної довідки ОСОБА_1 взагалі був тверезим.

Будь-яких інших доказів вини ОСОБА_1 працівниками ВП №2 Житомирського РУП суду не надано, свідків подій, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не опитано у межах здійснення досудової перевірки та встановлення конкретних обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_1 свою вину категорично не визнав.

Крім того, недоліки, зазначені у постанові суду від 06.02.2023 ВП № Житомирської РУП усунено не було, оскільки у фабулі протоколу не правильно зазначено особу потерпілої, що також вказує на те, що працівниками поліції не проводиться належним чином досудова перевірка, не встановлюються конретні обставини справи.

Ст.129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. У рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними, та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою оскільки суперечить позиції Конституційного Суду України, а також ЄСПЛ, та порушує презумпцію невинуватості особи.

На думку суду законність складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії працівників поліції щодо збирання інших доказів у справі, з врахуванням усіх вище наведених обставин, викликають розумні сумніви, що виключає можливість визнання протоколу та долучених до нього документів, як допустимих, достовірних та достатніх доказів у справі.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст..173 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62, 129 Конституції України, ст. 7, 9, 36, 254, 279, п.1 ст.247, 283, 284 КУпАП,

постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст..173 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М.М.Рибнікова