Номер провадження: 33/813/524/23
Номер справи місцевого суду: 496/5874/22
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Дубрянської Н.О., адвоката Макарова І.М. адвоката Шахновського О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 28.10.2022 року о 16:39 годинні гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме розмовляв з нею у підвищеному тоні.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Біляївського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)Як вбачається із змісту постанови, 28.10.2022 року мати потерпілої, почувши сварку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , викликала поліцію. В той же час протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №295651 складено лише 01.11.2022 року, тобто протокол складено у порушення чинного законодавства;

2)У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №295651 та у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що згаданий протокол було вручено ОСОБА_1 під розписку, протягом 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення;

3)В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про свідків події, не надані відеодокази;

4)Будь-які докази того, що ОСОБА_1 вчинив умисні діяння фізичного, психологічного чи іншого характеру внаслідок чого могла бути, чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 матеріали справи не містять;

5)Конфлікт, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підпадає під ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Посилаючись на такі доводи, представника ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Макарова ІМ., який наполягав на залишенні без змін постанови суду першої інстанції, пояснення адвоката Шахновського О.О., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Однак, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з огляду на таке.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні поставленого йому у провину адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суд першої інстанції обґрунтував наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №2956518 від 01.11.2022 року; поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.173 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №295651 від 01.11.2022 року з якого вбачається, що 28.10.2022 року о 16:39 год. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насилля психічного характеру, а саме: розмовляв на підвищеному тоні по відношенню до своєї колишньої громадянської дружини ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення: ОСОБА_1 пояснив, що з протоколом не згоден, так як домашнього насильства, психологічного характеру не вчиняв;

-повідомлення на «102» з якого вбачається, що 28.10.2023 року о 16:39 год. ОСОБА_3 звернулася до поліції у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 , колишній чоловік дебоширить, на місці дочка з дитиною (8 років), дитина відмовляється бачитись з батьком. Дитина налякалася;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), з якого вбачається, що ОСОБА_2 просить прийняти заходи реагування до її колишнього співмешканця ОСОБА_1 , від якого у них спільна дитина. ОСОБА_1 постійно тисне на ОСОБА_2 морально, психологічно, підвищує голос, змушує вивести до нього дитину, хоча дитина бачити його не хотіла, що підтверджено навідуванням її місця мешкання службою опіки Усатівської ОТГ. Пояснення додатково ОСОБА_2 писати не буде, оскільки все викладено у заяві. Додатково додала, що дитина не захотіла бачити батька, навіть у присутності поліцейських;

-пояснення ОСОБА_2 , з яких вбачається, що 28.10.2022 року о 16:30 год. за адресою проживання ОСОБА_2 приїхав батько дитини, колишній співмешканець ОСОБА_1 та просив зустрічі з сином, якому сім років. Дитина не хотіла бачитись з батьком проте ОСОБА_1 настоював на своєму. В ході діалогу він розмовляв на підвищеному тоні, вживаючи нецензурну лайку, коли ОСОБА_2 хотіла піти додому, він не дозволив їй закрити хвіртку воріт, притиснувши її ногою. Додатково повідомила, що ОСОБА_1 став поводити себе так на постійній основі, неодноразово підіймав руку на ОСОБА_2 , висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, все це відбувалось на очах у дитини;

-пояснення ОСОБА_3 з яких вбачається, що 28.10.2022 року о 16:10 год., телефонувала дочці ОСОБА_2 , яка на той час знаходилась в АДРЕСА_3 , за місцем мешкання. В ході розмови вона почула що колишній чоловік її дочки розмовляв у підвищеному тоні. Оскільки її дочка ОСОБА_2 знаходиться на 5 місяці вагітності, то ОСОБА_3 викликала поліцію на місце проживання дочки. Конфліктні ситуації між колишнім чоловіком та ОСОБА_2 траплялися неодноразово, в яких він може поводити себе неадекватно;

-пояснення ОСОБА_1 , з яких вбачається, що 28.10.2022 року о 16:00 год., він приїхав за адресою: АДРЕСА_3 . Час побачень з сином йому призначила Служба у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області. ОСОБА_2 почала перешкоджати побаченню з сином, аргументувавши тим, що він плаче в своїй кімнаті та боїться вийти. На підвищеному тоні, ОСОБА_1 не спілкувався так як помітив, що колишня цивільна дружина вагітна. Нецензурною лайкою не висловлювався і фізичною розправою не погрожував. ОСОБА_1 просив знайти в даній ситуації компроміс, а не створювати конфліктних ситуацій та мирним шляхом вирішувати проблему, на що вона відповіла: «я дитину не віддам». О 16:40 год. ОСОБА_1 викликав поліцію, щоб зафіксувати факт перешкоджання йому побачень з дитиною. В 17:20 год. приїхав екіпаж. ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 бігли по вул. Надлиманській в сторону свого будинку. ОСОБА_2 відкривала електро-ворота та кричала сину: «забігай, забігай». Проте вона говорила, що син був дома, а насправді він був відсутній. Заяву написану ОСОБА_2 , ОСОБА_1 сприймає, як наклеп в свою адресу;

-висновок Служби у справах дітей Одеського району Одеської області з якого вбачається, що службою визначено час та місце зустрічі ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 : - щопонеділка та щосереди з 16:00 год до 20:00 год; - другі та четверті вихідні щомісяця з 16:00 год. п`ятниці до 16:00 год. неділі за місцем проживання батька; - 24.11.2022 року з 16:00 год. до 20:00 год. Вищевикладені терміни рекомендовано переглянути у січні 2023 року. Батькам дитини надано пораду налагодити стосунки та спілкуватися між собою у коректній спокійній формі при зустрічі та у телефонних розмовах.

За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Пунктом 3 частиною 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін..

Зважаючи на викладене, адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Сама по собі сварка в сім`ї, нецензурні висловлювання чи образи не становлять собою домашнє насильство. Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Як вбачається, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 295651 від 01.11.2022 року зазначено, що ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насилля психічного характеру, а саме: розмовляв у підвищеному тоні по відношенню до своєї колишньої громадянської дружини ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, обставини описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров`ю та в чому така шкода виразилася, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

Особа, уповноважена складати протокол, належним чином не виклала суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що призвело до неконкретності змісту зазначеного протоколу.

З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, апеляційний суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні

Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

В наявних у матеріалах справи письмових поясненнях від 01.11.2022 року ОСОБА_2 вказала, що 28.10.2022 року ОСОБА_1 перебуваючи за її місцем проживання розмовляв з нею на підвищених тонах, ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Однак ці пояснення не містять жодної вказівки на те, які наслідки для потерпілої ОСОБА_2 потягли за собою дії ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції, також критично відноситься і до пояснень ОСОБА_3 , та не приймає їх у якості доказу, оскільки дані пояснення не містять конкретної інформації щодо того, про кого йдеться мова в поясненнях ОСОБА_3 оскільки жодного посилання на ім`я чоловіка або його прізвище в поясненнях не міститься.

Пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо подій, які відбулися 28.10.2022 року Одеський апеляційний не може взяти о уваги з підстав того, що вказані пояснення не дають підстав прийти до висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є зацікавленими особами по справі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 також не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 завдав шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_2 , а також не надав доказів на підтвердження того, в чому саме така шкода виразилася.

Між тим, наявність між сторонами конфлікту на ґрунті тривалих неприязних відносин не може беззаперечно вказувати на наявність дій фізичного або психологічного насильства одного члена сім`ї по відношенню до іншого.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 28.10.2022 року дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства, що потягло за собою заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої та які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Отже, матеріали справи не містять доказів існування обставин, які в силу пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можна розцінити як психологічне насильство відносно ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства у виді дій психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Саме по собі використання нецензурної лайки, яке не є приниженням честі і гідності не утворює склад адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, обов`язковою умовою настання відповідальності за цією статтею є, зокрема, вчинення дій, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Із змісту протоколу не вбачається, що внаслідок дій ОСОБА_1 була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю ОСОБА_2 . Ані в протоколі, ані в доданих до нього матеріалах, не вказано, чи проводилось безпосереднє обстеження ОСОБА_2 лікарем та лікарем-психіатром, не зазначено, яка саме шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої могла бути спричинена внаслідок дій ОСОБА_1 , тобто не вказано ознаки, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 , враховуючи вищенаведене, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами КУпАП.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі N 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до свавілля» (абз. 2 п. п. 5.4 п. 5).

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, викладений в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова