ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3438/22 Головуючий суддя І інстанції Олійник О. О.
Провадження № 33/818/452/23 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участі правопорушник а ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23.березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

У С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Як встановив суд Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 225646 від 26.11.2022 року, 26.11.2022 року о 09 год. 15 хв. в м. Харкові по вул. Валентинівській, 38-а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння шкіряних покровів обличчя; тремтіння пальців рук. Водій на місці зупинки транспортного засобу від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-а, відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження по справі, а також поновити строк на апеляційне оскарження .

Апелянт вказує, що постанова є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що оскаржувану постанову він отримав тільки 03.04.2023 року, про що міститься підпис ОСОБА_1 в матеріалах справи про її отримання.

За наведених обставин слід вважати, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 року з поважних на те причин, а тому строк на подання апеляційної скарги необхідно поновити.

Щодо суті самої постанови зазначає, що Суд першої інстанції не правильно встановлює час складання протоколу , вказуючи час о 09 год 15 хв., замість 09 год. 45 хв., оскільки Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 225646. складений саме за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Даючи оцінку даним доказам, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відеозапис, який долучено до протоколу розпочинається не з моменту зупинки транспортного засобу та попередньої розмови працівників поліції з ОСОБА_1 , які запропонували йому три варіанти поведінки: пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», пройти огляд в закладі охорони здоров`я або відмовитись від проходження огляду. Потім працівники поліції порекомендували ОСОБА_1 написати відмову від огляду, останій довірився працівникам поліції та відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того сам факт відмови про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та проходження огляду в закладі охорони здоров`я коли працівники поліції увімкнули камеру не може бути достатнім доказом правомірності дій суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення правомірності таких дій.

Таким чином було здійснено вплив на водія, задля зміни його позиції та отримання від нього відмови від огляду, без роз`яснення справжніх наслідків таких дій, що є не припустимим.

Суд першої інстанції не з`ясував дану обставину та прийшов до хибного висновку в своєму рішенні.

Переглянувши надані відеоматеріали суд першої інстанції не звернув уваги, що вони не містять безперервної фіксації події, відеозапис із реєстратора працівника поліції з моменту початку переривається.

Тобто, уповноваженою особою до протоколу про адміністративне правопорушення не додано безперервний відеозапис з нагрудної камери.

Крім того, в матеріалах даної адміністративної справи немає відповідних доказів відсторонення правопорушника від керування транспортним засобом, а поліцейський, не роз`яснив та не вказав в протоколі, що після складання протоколу правопорушник не зможе керувати транспортним засобом.

Назване на думку автора апеляційної скраги свідчить про не дотримання інспекторами поліції вимог ст. 266 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, та заслухавши пояснення ОСОБА_1 в судовому засданні, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а о апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не брав участі в судовому засіданні за результатами якого було винесено оскаржувану постанову.

Строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню для забезпечення Тельному доступу до правосуддя , враховуючи незначний пропуск строку на апеляційне оскарження та враховуючи факт отримання ним постанови суду 03.04.2023 та подання апеляційної скарги 05.04.2023.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

За змістом ст.ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, а саме у тому що вони ввели ОСОБА_1 , в оману стосовно наслідків відмови від освідування, висловлену як в апеляційній скарзі, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1) працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Як вже було зазначено вище, ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 до суду не надав.

Апеляційний суд уважає, що при розгляді справи ОСОБА_1 , судом першої інстанції не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Щодо апеляційних вимог про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, то вони спростовується зібраними по справі доказами, яким була дана належна оцінка.

Посилання в апеляційній скарзі на той факт, що відеозапис не є безперервним, а відтак не може слугувати доказом його відмови від проходження освідування апеляційним судом визнано необґрунтованим, оскільки спростовується даними протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, а також СD диском, з якого, зокрема, вбачається, що працівниками поліції під відеозапис в присутності двох свідків пропонується водієві пройти медичний огляд за допомогою газоаналізатора на місці зупинки, від якого він відмовляється, і в подальшому відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Судом надана належна оцінка відеозаписам що містяться в матеріалах справи.

Порушень вимог ст.268 КУпАП апеляційний суд не вбачає.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Отже, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25)

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_1 в межах санкції передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23.березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева