Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/248/23 Головуючий у суді І-ї інстанції МАКСИМОВИЧ І. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.,

за участю захисника Юрах В.М. в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Юрах В.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він20.12.2022 о 17:20 год. на автодорозі Михайлівка-Лісове 4 км. керував транспортним засобом ВАЗ-2104 державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкіряного покриву), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу "Драгер 3566" та в медичному закладі відмовився. Таким чином порушив вимоги п.2.5 ПДР. Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 057150 від 20.12.2022 року та відеозаписом, наданим працівниками поліції, яким підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У поданій апеляційній скарзі захисник Юрах В.М. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову як незаконну, необґрунтовану, а матеріали справи направити на новий розгляд в суд першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не переконався у достовірності доказів, які підтверджують вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності, не вчинивши таким чином усіх можливих дій для встановлення об`єктивної істини у справі. В обґрунтування скарги також зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в військовій частині та безпосередньо виконує завдання командування. Автомобіль, яким 20.12.2022 року керував ОСОБА_1 , використовується військовим підрозділом військової частини Збройних Сил України та виконує завдання командування бойової частини. Судом не надано оцінку того факту, що ОСОБА_1 мав доручення від командування військової частини та поспішав у невідкладних справах. Відтак, у відповідності до положень ч.4 ст. 15 КУпАП, суд мав повернути матеріали про правопорушення для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. В той же час, матеріали справи не містять письмових доказів, з яких було б встановити військову посаду особи, яка притягується до адміністративної віповідальності (копія наказу в/ч, тощо). Враховуючи зазначене, вважає, що постанова Олександрівського районного суду Кіровоградської області є незаконною, та підлягає скасуванню. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки копія оскаржуваної постанови у день її прийняття захисникові вручена не була, а отримана ОСОБА_1 та надана захиснику 01 травня 2023 року. Зазначену обставину вважає поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року, що дає підстави для його поновлення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши висновок захисника ОСОБА_1 адвоката Юрах В.М., який підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як убачається із матеріалів справи, постанова суду першої інстанції за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 була постановлена 25.04.2023. Матеріали справи не містять даних про отримання як захисником Юрах В.М. так і ОСОБА_1 копії постанови суду. Згідно супровідного листа від 26.04.2023, копія постанови направлена ОСОБА_1 поштою. При цьому в матеріалах адміністративної справи відсутнє зворотнє повідомлення про отримання останнім копії постанови. Апеляційна скарга подана захисником 08.05.2023. Отже, враховуючи обставини, на які посилається захисник Юрах В.М., та враховуючи вимоги ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд приходить до висновку, що останній пропустив строк на оскарження постанови суду з поважних причин, а тому пропушений строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Відповідно до п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність як за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №057150 від 20.12.2022 року (а.с.1), відеозаписом події (а.с.4), з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Зазначені вище докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий до адміністративної відповідальності судом першої інстанції.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Також, слід зазначити, що відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Проте, як вбачається з обставин справи та наявного технічного запису з нагрудної камери поліцейського, зафіксовано, що ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, під запис на нагрудну камеру працівника поліції.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , як це зазначено в апеляційній скарзі.

Дії поліцейських по складанню протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та нормам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, щодо оскарження таких дій та його результатів. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість, або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи, або притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Посилання захисника на порушення порядку проходження огляду ОСОБА_1 , працівниками поліції є також необґрунтованими.

Так, слід зазначити, що протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому такі доводи апелянта не можуть свідчити про порушення порядку складання проколу та фіксування наявних в ньому відомостей.

Відтак, згідно сукупності досліджених доказів, судом правильно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, - відмова від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а також, поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також, як в апеляційній скарзі так і під час розгляду в судовому засіданні апеляційної інстанції захист акцентував увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу, а тому останній повинен нести відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами, а штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується, з чим не може погодитись апеляційний суд.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Тому, доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про помилковість направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення до Олександрівського районного суду Кіровоградської області, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем і матеріали справи необхідно було направити до військової частини для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, перебуваючи військовослужбовцем строкової служби, що в силу вимог ч.3 ст.15 КУпАП, є підставою для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Оскільки ним, як військовослужбовцем не строкової служби, допущено порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, то він має нести адміністративну відповідальність на загальних підставах.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.15 КУпАП, штраф як адміністративне стягнення не застосовується при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями лише строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу.

Більш того, як зазначив сам захисник в апеляційній скарзі, в матеріалах справи відсутні докази, з яких би можливо було встановити військову посаду ОСОБА_1 .

Відсутні також і докази щодо виконання ним службових обов`язків 20 грудня 2022 року в 17.20 год. на автомобілі, належному ТОВ «Сухі суміші», тобто, враховуючи всі докази, дослідженні під час апеляційного розгляду, останній підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на загальних підставах.

Враховуючи викладене, твердження захисника Юрах В.М. про необхідність передачі матеріалів командиру військової частини для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо ОСОБА_1 у зв`язку з порушеннями норм матеріального і процесуального права та слід призначити новий розгляд в суді першої інстанції, є не обґрунтованими, оскільки, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову, тобто скасування постанови суду першої інстанції з призначенням нового розгляду чинним КУпАП не передбачено.

Апеляційний суд зауважує, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Таким чином, ОСОБА_1 22 грудня 2022 року реалізував своє право керувати автомобілем ВАЗ-2104 державний номер НОМЕР_1 , тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При накладенні адміністративного стягнення, районний суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та призначив адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, накладене відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП та яке 8є справедливим.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Юрах В.М. строк на апеляційне оскарження постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Юрах В.М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: