Справа № 127/3068/23
Провадження № 33/801/380/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач: Копаничук С. Г.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Піпка А. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №285226 28 січня 2023 року о 20:35 год на площі Героїв Чорнобиля, 6 м. Вінниці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Vito 111CDI, номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР» в присутності лікаря-нарколога, висновок №0129 від 28 січня 2023 року, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Крім цього, відповідно до протоколу ДПР18 №285227 28 січня 2023 року о 20:35 год. по площі Героїв Чорнобиля, 6 м. Вінниці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Vito 111CDI, номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, повторно протягом року (постанова від 05.10.2022 р. за ст. 126 ч. 4 КУпАП), чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 130 ч. 2, 126 ч. 5 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п"ять) років без оплатного вилученням транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,8 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень доведена повністю належними та допустимими доказами. Досліджені судом письмові та відео докази суд вважав достатніми для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчинені інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Піпко А. М., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень.

Указує, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у лікарні медичними працівниками із значним порушенням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП містить неточності , зокрема виправлення з ч. 1 на ч. 2 ст. 130 КУпАП та відповідає змісту копії протоколу про адміністративне и правопорушення, яка була вручена ОСОБА_1 .

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом статті 252КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Пунктом 9 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення) та в межах якого судом розглядається справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №285226, 28 січня 2023 року о 20:35 год на площі Героїв Чорнобиля, 6 м. Вінниці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Vito 111CDI, номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР» в присутності лікаря-нарколога, висновок №0129 від 28 січня 2023 року, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки судом не повністю досліджено обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Санкцією частини 2 статті 130 КУпАП для водіїв передбачено вид стягнення, такий як штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли особа відмовилась від проходження такого огляду.

Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння складено протокол про адміністративне правопорушення.

Порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначений статтею 266 КпАП України, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року за № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 (далі - Порядком).

Відповідно до частини 3 статті 266 КпАП України, п. 7 розділу 1 Інструкції, п. п. 6, 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд на стан алкогольного сп?яніння водій пройшов на місці за допомогою приладу драгер, результат - тверезий. Після чого водія було доставлено до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР». У лікаря-нарколога ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, висновок №0129. При цьому велась відеофіксація.

Разом з тим, частиною першою статті 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зазначається суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №285226 від 28 січня 2023 року працівниками поліції не зазначено про повторність вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а ч. 2 ст. 130 КУпАП дописана після складення протоколу, оскільки не відповідає копії, яку отримав ОСОБА_1 .

Отже, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія працівниками поліції не дотримано вимоги ст. 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи.

Обставини викладені у протоколі не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки зазначена працівниками поліції суть адміністративного правопорушення не відповідає змісту статті вказаного у протоколі нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Отже, в порушення вимог ст. 280 КУпАП, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення через дефекти не підтверджує винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а відтак апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у праві відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, з підстав неналежного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку його огляду на стан сп`яніння правового значення не мають.

Щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 2.1(а) Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 5 статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Як вбачається з довідки старшого інспектора Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції, постановою серії БАД №639806 від 05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн (а.с. 11).

Відомостей про те, що постанова від 05 жовтня 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП. скасована, немає.

Отже, судом першої інстанції дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд не встановив повторного протягом року вчинення ОСОБА_1 порушень, передбачених частинами другою - четвертою ст. 126 КУпАП є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою старшого інспектора Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції.

Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції не правильний застосував положення ст. 36 КУпАП щодо накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень правового значення не мають, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Аргументи апеляційної скарги про необхідність зупинення провадження у справі на період перебування ОСОБА_1 на службі у Збройних Силах України є безпідставними, оскільки зроблені без послання на норми права. В свою чергу КУпАП не передбачає зупинення провадження у справі про адміністративного правопорушення з підстав указаних апелянтом. Крім цього положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Інших доводів у щодо притягнення ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, апеляційний суд проходить до висновку, що постанову суду першої інстанції в частині визнання винним ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП слід скасувати і провадження у цій частині закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. В іншій частині постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки правильність кваліфікації його дій, винність, а також обрана судом міра покарання відповідає санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Піпка А. М. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року в частині визнання винним ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП скасувати і закрити провадження у цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В іншій частині постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду С. Г. Копаничук