Справа №473/408/23
Провадження № 33/812/182/23
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Могили С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Усікова Олексія Віталійовича на постанову, яку ухвалив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області, під головуванням судді Зубар Н.Б. у приміщенні цього суду 06 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн.,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №104195 від 28 січня 2023 р., водій ОСОБА_1 28 січня 2023 р. о 08.20 год. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ по вул. Матросова, керував транспортним засобом MITSUBISHI LANCER, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , був не уважний, не обрав безпечну швидкість руху, втративши керування транспортним засобом, допустив виїзд на ліве по ходу руху узбіччя з послідуючим наїздом на перешкоду - електроопору №53. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічне пошкодження, пошкоджено електроопору №53 та лінії електропередач. Водій тілесних ушкоджень не отримав. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_1 від підпису у протоколі та від надання письмових пояснень відмовився під відеозапис.

В суді першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Усіков О.В. пояснив, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки як вбачається з його пояснень, якби він не діяв так, як сталося, то тоді б авто в`їхало в автобус, що розвертався на зупинці, тому ОСОБА_1 не підлягає відповідальності. Вказав, що працівники поліції не встановили свідків правопорушення, хоча повинні були це зробити. у справі немає доказів того, що ОСОБА_1 здійснив правопорушення та порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1 ПДР України. Також зазначив, що в протоколі вказано, що є відеозапис, проте у справі він відсутній. Крім того, ОСОБА_1 відшкодовано шкоду, спричинену пошкодженням електроопори, оскільки авто є джерелом підвищеної небезпеки, про що надав докази.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що не вважає себе винним та пояснив, що 28 січня 2023 року рухався на авто в своїх справах. Йому створив перешкоду автобус, який розвертався на зупинці, там стояли люди, тому, щоб не спричинити шкоду, він став пригальмовувати, але гальма в авто відмовили, тому він з`їхав в ліву сторону. В`їхав в стовп, стовп впав.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124КУпАП, та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 850 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Усіков О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову - про закриття провадження у вищевказаній справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, щодо обставин справи, в результаті чого було прийняте незаконне рішення суду. ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення, що діяв у мовах аварійної обстановки, обираючи між заподіянням шкоди життю та здоров`ю людей, іншому транспортному засобу. Правила дорожнього руху не регламентують дії водія в умовах аварійної обстановки, а тому він за таких обставин не міг їх порушити. ОСОБА_2 стежив за технічним станом транспортного засобу, який до того моменту, як відмовили гальма був справним, самостійно таку поломку він також не міг виявити. Висновок суду про те, що схема дорожньо-транспортної пригоди спростовує його твердження щодо того, що її причиною був автобус, який розвертався, оскільки у схемі такі дані відсутні, не відповідає обставинам справи. Отже, причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що в транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 відмовили гальма, а автобус був перешкодою, яку він змушений був об`їхати. Проте, вказаний автобус не приймав участі у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки до моменту початку оформлення адміністративних матеріалів вже поїхав, тому не міг бути зображений на схемі дорожньо-транспортної пригоди. На думку Усікова О.В. , ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності. Так, матеріали справи про адміністративне правопорушення взагалі не містять об`єктивних доказів вини ОСОБА_4 , а поліцейський, який складав протокол не виконав свого обов`язку зі збору доказів. Крім того, захисник ОСОБА_1. вказує, що справа розглядалась складом суду, який не повинен був її розглядати, а саме суддею Зубар Н.Б. Так, у цій справі суддею було подано заяву про самовідвід з тих підстав, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 є сином осіб, з якими суддя Зубар Н.Б. перебуває тривалий час в дружніх стосунках, проте, у задоволенні цієї заяви відмовлено. Між тим, у іншій адміністративній справі щодо ОСОБА_1 , яка розглядається також у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області, була подана аналогічна заява судді Зубар Н.Б. про самовідвід з тих самих підстав, цю заяву було задоволено. Усіков О.В. вважає, що судом не було забезпечено достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у неупередженості судді, а тому постанова, що оскаржується, ухвалена незаконним складом суду.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Могилу С.М., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та переглянувши справу в межах цих доводів, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, диспозиція статті 124 КУпАП є бланкетною, тому обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті, внаслідок порушення конкретних правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №104195 від 28 січня 2023 року за статтею 124 КУпАП через порушення ним вимог підпункту 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила).

Так, згідно пункту 2.3 «б» Правил для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 12.1 Правил передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Постановляючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з доведеності порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - Правила) і, як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки суду ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Вказане підтверджується:

-змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 28 січня 2023 р. серії ААД №104195, згідно із яким 28 січня 2021 р. о 08.20 год. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ по вул. Матросова, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MITSUBISHI LANCER, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , був не уважний, не обрав безпечну швидкість руху, втративши керування транспортним засобом, допустив виїзд на ліве по ходу руху узбіччя з послідуючим наїздом на перешкоду - електроопору №53. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічне пошкодження, пошкоджено електроопору №53 та лінії електропередач;

-схемою місця дорожньої транспортної пригоди до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №104195, з якої вбачається, що автомобіль MITSUBISHI LANCER, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , рухався в місті Вознесенськ по вул. Матросова і перед перехрестям з вул. Молодогвардійською з`їхав з проїжджої частини на ліве по ходу руху узбіччя та наїхав на електроопору №53, яка була пошкоджена та впала разом з електродротами. На зворотному боці цієї схеми зазначені пошкодження, які отримані автомобілем MITSUBISHI LANCER: повна деформація кузову

За такого, суд першої інстанції вірно вважав, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 «б» та 12.1 Правил, який був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, втративши керування транспортним засобом, допустив виїзд на ліве по ходу руху узбіччя з послідуючим наїздом на перешкоду - електроопору №53. Дії водія знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та правильно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

З оскаржуваної постанови вбачається, що судом першої інстанції повно, на підставі оцінених в сукупності та взаємозв`язку доказів, наявних у справі, встановлені фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та всебічно перевірених судом доказах, які отримали відповідну оцінку в постанові суду першої інстанції.

Отже, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП

Посилання апелянта на помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що попереду автомобілю, яким керував ОСОБА_1 , рухався автобус, який зненацька «взяв вліво», а тому він вимушений був зреагувати на таку перешкоду, але в його в транспортному засобі, відмовили гальма, внаслідок чого він з`їхав на узбіччя та допустив зіткнення з опорою, спростовуються наявними у справі доказами, а тому є непереконливими. Так, схема дорожньо-транспортної пригоди спростовує твердження про те, що дорожньо-транспортній пригоді сприяли маневри іншого транспортного засобу, оскільки у схемі такі дані відсутні. До того ж таких пояснень, а також пояснень щодо несправності гальм в автомобілі, яким керував, і що саме це було причиною наїзду на електроопору, ОСОБА_1 при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення та схеми до нього не давав, протокол та схему не підписував, зауваження до їх змісту не виклав.

Що стосується доводів апелянта, про те, що ОСОБА_1 , намагаючись уникнути зіткнення з іншим транспортним засобом, діяв в умовах аварійної обстановки, тобто в стані крайньої необхідності, то вони також не заслуговують на увагу.

В силу статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода (стаття 18 КУпАП).

Аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Тобто лише за наявності усіх трьох наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

Як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення причиною дорожньо-транспортної пригоди стало недотримання водієм вимог п.2.3 «б», згідно із яким водій зобов`язаний стежити за технічним станом транспортного засобу та п.12.1 ПДР, згідно із яким водій повинен враховувати стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Наявні у справі докази не свідчать, що ОСОБА_1 допустив наїзд транспортного засобу, яким керував, з елетроопорою з метою усунення небезпеки, яка загрожувала іншим громадян, що ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна дорожньо-транспортною пригодою шкода є менш значною, ніж відвернена шкода, а тому його версія подій не підтверджується. Крім того, напрямок руху авто, яким керував ОСОБА_1 , місце зіткнення з електроопорою, ширина дороги та відстань до автобусної зупинки, спростовують ці твердження.

Помилковими є твердження в апеляційній скарзі про те, що Правила не регулюють дії водія в умовах аварійної ситуації, а тому ОСОБА_1 не міг їх порушити.

Згідно із пунктом 1.1 Правил ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (пункти 1.3, 1.4 Правил).

Тому Правила як універсальний та загальнообов`язковий нормативний акт регулюють поведінку усіх учасників дорожнього руху, в будь-якій ситуації і винятків з цього Правила або інші акти законодавства не містять.

Щодо відсутності в матеріалах провадження відеозапису, про який вказано в Протоколі, то суд апеляційної інстанції вважає наступне.

Обов`язкової відеофіксації правопорушень, що передбачені ст.124 КУпАП, чинним КУпАП не передбачено, до того ж згідно обставин справи такий запис не фіксував безпосередньо факт дорожньо-транспортної пригоди, а тому її відсутність не вплинуло на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у справі щодо порушення ним вимог підпункт 2.3 «б»,12.1 Правил і як наслідок - у зіткненні транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , з перешкодою - електроопорою поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази на підтримку версії подій, викладеної водієм ОСОБА_1 та його захисником на спростування заперечень вини.

Версія події, яка викладена у змісті протоколу про адміністративне правопорушення, особами, які уповноважені на його складання, доведена за допомогою належних та допустимих доказів перед судом.

Щодо аргументів апеляційної скарги відповідно ухвалення постанови незаконним складом суду.

Відповідно до положень статті 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема статтею 124 КУпАП, розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Як вбачається з матеріалів справи №473/408/23, яка переглядається, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №104195 від 28 січня 2023 р. разом з іншими документами надійшов на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. Ці матеріали відповідно до протоколу передачі судової справи визначеному складу суду були розподілені автоматизованою системою документообігу на розгляд судді цього суду Зубар Н.Б.

За такого визначений таким чином місцевий суд та суддя є такими, що відповідали вимогам закону.

Щодо аргументів апеляційної скарги проте, що судом не було забезпечено достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів в його неупередженості через незадоволення самовідводу судді Зубар Н.Б. у справі та заяви про її відвід захисника Усікова О.В.

Згідно ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22 грудня 1993 року міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в спірних питаннях, або які не врегульовані національним законодавством, суди застосовують міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення №34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Норми Кримінального процесуального кодексу України передбачають підстави за яких може бути заявлено відвід судді, який бере участь у кримінальному провадженні. А тому в слід застосовувати аналогію права та застосувати норми КПК України при вирішенні питання щодо наявності підстав для самовідводу та відводу судді в адміністративній справі.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У статті 75 КПК України визначений виключний перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно ч. 5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України», від 28 жовтня 1998 р. «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Так, підставами для самовідводу судді Зубар Н.Б. у справі нею вказано те, що батьки ОСОБА_1 та вона. перебувають тривалий час в дружніх стосунках. Підставою відводу, які вказані в заяві про відвід судді захисника Усікова О.В., є те, що суддя Зубар Н.Б. заявляла самовідвід у справі із підстави, що вона має особисте суб`єктивне переконання у неможливості розгляду даної справи, а тому є сумніви у безсторонності та об`єктивності складу суду.

Отже, у справі, яка переглядається у встановленому законом порядку були вирішені заяви судді про самовідвід та заява про її відвід і апеляційний суд погоджується з висновками суддів місцевого суду про відсутність підстав у справі для їх задоволення.

Апеляційний суд вважає, що викладеним у цих заявах аргументам була надана належна оцінка, оскільки дружні стосунки, наявні між суддею та батьками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а не безпосередньо між суддею та ОСОБА_1 , не підтверджують недостатню безсторонність та об`єктивність судді у справі, а подання суддею заяви про самовідвід не свідчить про її упередженість. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що суддя при розгляді справи була безсторонньою, а вказані обставини не стали вирішальними при ухвалені оскаржуваної постанови.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що в іншій адміністративній справі відносно ОСОБА_1 заява судді Зубар Н.Б. про самовідвід була задоволена, оскільки це не має преюдиціального значення для справи, яка розглядається.

Проаналізувавши вище наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Усікова Олексія Віталійовича залишити без задоволення, постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна