Справа №302/949/23 Прповадження №3/302/244/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 смт. Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі судді Пухальського С. В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, який має ІІІ групу інвалідності безтерміново,

за частиною 1 статті 130Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13.05.2023 серії ААД №127435, ОСОБА_1 , 13.05.2023, біля 21.15 год., по вул. Центральній в с. Річка Хустського району Закарпатської області, керував трактором Т-16 без державного номерного знаку з ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, з викладеними в протоколі обставинами не погодився та пояснив, що 13 травня 2023 року ввечері він пішов до магазину «АВС» в с. Річка Хустського району Закарпатської області з метою придбати хліб та цигарки. Біля 21:00 год. до магазину під`їхав службовий автомобіль Національної поліції України, з якого вийшли особи у формі працівників Національної поліції, підійшли до нього, розпитали його, що він там робив і після цього пред`явили обвинувачення у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та запропонували проїхати в Міжгірську лікарню для огляду. Оскільки він не керував транспортними засобами, то пояснив їм, що не бажає цього робити. Як наслідок, поліцейським було складено відносно нього протокол, проте в той монет він не зовсім розумів, що насправді відбувається.

Зауважив, що його хода в повсякденному житті є нестійкою, оскільки це наслідки тяжкої невиліковної хвороби, якою він вже тривалий час хворіє. Також, внаслідок тяжкого захворювання і відсутності у нього двох фаланг пальців, один палець пошкоджений на правій руці, він взагалі фізично не може керувати транспортними засобами, а тому він не керував і не міг керувати трактором 13.05.2023. До того ж він не знає кому належить трактор, який того вечора стояв на узбіччі біля вищевказаного магазину.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Рішко С. І. зауважив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції грубо порушені вимоги законодавства, оскільки ними не були дотримані вимоги статті 266 КУпАП. Обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, у матеріалах справи відсутні належні докази вчинення його підзахисним інкримінованого йому правопорушення.

Посилаючись на вказані обставини просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, врахувавши доводи його захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із частиною третьою пункту (b) статті 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14 травня 1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі за текстом Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, частиною першою статті 6 Конвенції передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до частини 2 статті 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями частини третьої статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Виходячи з практики застосування Європейським судом статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений частиною другою статті 53 Кримінального кодексу України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП може проявлятись у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння або у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені статтею 266 КУпАП, пунктом 2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до пункту 2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Також, застосовуючи до справ про адміністративні правопорушення принципи кримінального провадження поліцейські, відповідно до вимог статті 20 КПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинні детально проінформувати водія про сутність висунутої ними вимоги, порядок вчинення певних процесуальних дій та наслідки, які можуть для нього настати як у випадку проходження, так і у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснити права передбачені статтею 268 КУпАП.

Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП вчинене у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З переглянутого відеозапису вбачається спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , якому, з огляду на його стан здоров?я, не було у чіткій формі роз?яснено причини такого спілкування, йому не роз?яснені права передбачені статтею 268 КУпАП, підстави для проходження огляду на стан сп?яніння.

Як пояснив ОСОБА_1 він не розумів, що саме працівникам поліції від нього було потрібно й оскільки вважав, що вони мають діяти у відповідності до закону, погоджувався з усім, що йому казали. При цьому, він не керував ніяким трактором і до трактору, керування якого йому інкриміновано, не має жодного відношення.

Суд зауважує, що під час розгляду справи не було встановлено достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а надані його захисником докази вказують на протилежне.

Зокрема, як вбачається з консультаційного висновку спеціаліста №135, виданого 26.05.2023 сімейним лікарем ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 наявні наступні захворювання: периферичний неврит/нейропатія МКХ-10 АМ: G93.4 Енцефалопатія, неуточнена, токсично-алергічна енцефалопатія й нейропатія зі статико-координаційними порушеннями, дегенеративно-деструктивні зміни з переважним ураженням поперекового відділу хребта. Згідно цього ж висновку, і вказане візуально підтверджено під час судового розгляду, ОСОБА_1 , має кульгавість на обидві кінцівки та перебуває на «Д» обліку.

Висновком МСЕК ОСОБА_1 призначено ІІІ групу інвалідності безтерміново.

Наведені докази свідчать про слушність доводів сторони захисту щодо фізичної неможливості ОСОБА_1 керувати транспортними засобами, а відсутність доказів належності притягуваному трактору Т-16, слушність таких доводів лише підсилює.

За поясненнями захисника притягуваного, він має намір оскаржити постанову серії БАД №204934 про притягнення ОСОБА_1 за частиною 2 статті 126, частиною 1 статті 121-3 КУпАП, як таку, що винесена без достатніх правових підстав.

Отже, встановлюючи відповідно до статті 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції статті 130 КУпАП та які б підпадали під ознаки адміністративного правопорушення викладеного в протоколі, тому доводи сторони притягуваного щодо відсутності складу вказаного адміністративного правопорушення є слушними.

На підставі статті 62 Конституції України та керуючись статями 7, 251, 247, 280, 283, 284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за частиною 1 статті 130 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення

Суддя Пухальський С. В.