Номер провадження: 33/813/636/23
Номер справи місцевого суду: 947/684/23
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Пінькової К.Ю., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Мороз Аліни Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 360189 від 25.11.2022 року, що 24.11.2022 року о 22:30 год., в м. Одеса по вул. Академіка Вільямса, біля будинку № 84-А, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керуючи автомобілем марки «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів марки «DRAGER ALCOTEST» відповідно до якого у останнього виявлено 2,20%о (проміле) алкоголю.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відеозаписом з місця події. Враховуючи ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності керувала автомобілем у марки алкогольного сп`яніння, суд вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України»

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що вважав, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД №360189 від 25.11.2022 року, 24.11.2022 року о 22:30 год. у м. Одеса, по вул. Академіка Віляьмса, біля будинку № 84-A, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Hуundai", номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп?яніння. Під час розгляду справи, у судовому засіданні, ОСОБА_1 повідомив, що дійсно, перебував в вищевказаному автомобілі та став учасником ДТП, але за кермом він не перебував. Автомобіль HYUNDAI, д.н. - НОМЕР_1 , йому не належить та знаходився під керуванням ОСОБА_2 , його товариша, з яким на передодні святкували день народження. Після того як сталось ДТП, ОСОБА_2 вийшов з авто та направився в сторону АЗС, для пошуку допомоги, про що повідомив ОСОБА_1 .. Через декілька хвилин, у зв?язку з тим що внаслідок ДТП двері зі сторони переднього пасажирського місця були заблоковані, ОСОБА_1 намагався через задні пасажирські двері вибратися із автівки, адже хвилювався щоб автомобіль не спалахнув та не загорівся, однак задні двері також були заблокованими внаслідок ДТП. Єдиним можливим способом вибратися із автомобіля була можливість розбити скло або вибратися із автомобіля через двері зі сторони водія. Під час вибиття скла в автомобілі Кужимов міг нанести собі пошкодження, а тому вирішив вибратися із автомобіля зі сторони водія. Вибравшись із автомобіля та розуміючи, що автомобіль будь-якої миті може спалахнути він також направився за ОСОБА_3 на пошук допомоги, адже в усій метушні він загубив телефон та не мав змоги зателефонувати. Через 200-300 метрів ОСОБА_1 наздогнали співробітники поліції повідомивши, що начебто на чоловіка схожого на нього вказали свідки, в той час як під час ДТП жодних осіб не було. Співробітники поліції проігнорували прохання ОСОБА_1 під?їхати до ОСОБА_2 для відібрання пояснень та склали на ОСОБА_1 , протокол згідно зі ст. 130 КУпАП. Єдиним аргументом співробітників поліції чому саме протокол має бути складено відносно ОСОБА_1 це було те, що в автомобілі був паспорт ОСОБА_1 та його дружини. Однак жодного логічного зв?язку в цих аргументах не вбачається, адже крім паспортів ОСОБА_1 та його дружини в бардачку автомобіля також було свідоцтво про народження його доньки та документи зі сплати комунальних платежів. Обставини, на які посилались поліцейські під час спілкування із ОСОБА_1 , щодо обставин справи, були основані лише на показах двох незнайомих йому людей, які з?явились через деякий час після ДТП. Прохання подивитись запис з відеокамер які є на тому перехресті поліцейські проігнорували. Інших об?єктивних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ОСОБА_1 на момент його затримання, керував автомобілем Hуundai д.з. НОМЕР_1 , вважали безпідставним висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Так, незалежно від наявності акту огляду проходження на стан алкогольного сп?яніння, достатніх доказів факту керування транспортним засобом матеріали справи не містять, тобто ОСОБА_1 не є суб?єктом адміністративного правопорушення, як вважав скаржник та його представник. На думку сторони захисту особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі, справедливий і публічний розгляд справи. Згідно з постановою суду від 20.03.2023 року, обставини правопорушення і вина ОСОБА_1 підтвердилась зібраними на основі ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час, та суть адміністративного правопорушення, сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відеозаписом з місця події. Згідно з вичерпним переліком матеріалів адміністративного провадження, до справи було додані наступні докази: адміністративний протокол ААД №360212, довідка огляду на стан алкогольного сп?яніння, показання "Drager" потокол адміністративного затримання та огляд на стан алкогольного сп?яніння, пояснення свідків. Тобто суд, як один з основних доказів в основі якого лежить його рішення, дослідив та використав матеріали відеозапису з місця події яких взагалі не існує. В матеріалах справи відсутні будь-які відеозаписи, на думку скаржника. Враховуючи викладені обставини, вважали, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об?єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керувания транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп?яніння чи гід виливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних, достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так виходчи з викладеного скаржник вважав, що на наявні істотні грубі порушення вимог КУпАП та Інструкцій зі сторони працівника поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, вважаємо протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 360189 від 20.03.2023 р. складено без законних підстав. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини водія у вчинені адміністритивного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Явка в судове засідання

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 360189 від 25.11.2022 року, що 24.11.2022 року о 22:30 год., в м. Одеса по вул. Академіка Вільямса, біля будинку № 84-А, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керуючи автомобілем марки «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів марки «DRAGER ALCOTEST» відповідно до якого у останнього виявлено 2,20%о (проміле) алкоголю.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до наданих суду першої інстанції заперечень ОСОБА_1 та його представника, яким судом дана належна та аргументована оцінка, цих правильних висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно п. 3, 4, 7 розд. ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

У відповідності до змісту статті 266 КупАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відеозаписом з місця події.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважав їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КпАП України, оскільки він від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовилася.

При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно нього адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 .. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом. Версія викладена представником скаржника належними доказами не обґрунтовується, а є лише припущенням з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вважати, що працівники поліції діяли протиправно, немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку, і з відео не вбачається порушення порядку складення протоколу.

Доводи апелянта про те, що відеозапис відсутній в матеріалах справи , не знайшов свого підтверження, так як в матеріалах справи наявні два диски (а.с.15) .

Протокол складений у відповідності до вимог інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Крім цього у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17, зазначено, що при винесенні покарання за порушення ПДР судді не можуть покладатися на свідчення інспектора поліції. Суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, зазначивши, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Суд зауважив, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. КАС/ВС вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Апеляційному суду ОСОБА_1 клопотань щодо допиту свідків, отримання інших доказів не заявлено, тому суд апеляційної інстанції приходить наступного.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КуПАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мороз Аліни Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 18 квітня 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький