Справа № 946/967/23
Провадження № 3/946/582/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2023 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамов А.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм «ТРАНС КОМПАНІ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

08.02.2023 року до суду надійшов з Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №320473 від 04.02.2023 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому зазначено, що ОСОБА_1 04.02.2023 о 23:05 год. в с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області на стоянці тимчасового паркування, керував транспортним засобом «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору «Alkotest Drager 6810» тест № 639 від 04.02.2023, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено перевищення допустимої норми. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно письмових пояснень представника притягуваного ОСОБА_1 - адвоката Василін В.В. від 23.03.2023, останній просить провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що відповідно до діючого законодавства, відсутні ознаки, які характеризують суб`єкт, об`єкт, суб`єктивну або об`єктивну сторону адміністративного проступку, що свідчить про те, що дане правопорушення не було скоєно. Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. У справі повністю відсутні належні та допустимі докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що саме по собі виключає об`єктивну сторону ст. 130 КУпАП. Адже підставою у проходженні водієм медичного посвідчування обов`язково має передувати факт керування ним транспортним засобом. Оскільки факту керування не було та він нічим не доведений - вимога поліцейських про проходження медичного огляду на факт встановлення сп`яніння також була необґрунтованою. ОСОБА_1 дійсно перебував за вказаною адресою автостоянки, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, але стверджує, що не керував транспортним засобом за викладених в протоколі обставин, а лише спав в кабіні автомобіля попередньо завівши двигун для підзарядки акумулятора. Оскільки ручне гальмо застосовано не було, а авто знаходилось трохи під нахилом, то в якийсь час воно мимоволі почало рух назад та здійснився контакт з іншим авто. Сам ОСОБА_1 був розбуджений ударами по двері кабіни іншого водія. Вказані покази ОСОБА_1 нічим не спростовуються. У діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, адже відповідно до наданих доказів, абсолютно не вдається чітко встановити факт керування транспортним засобом, що міг бути підставою для вимоги для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. І в протоколі і в роздруківці алкотестера чітко зафіксовано місце - «с. Софяни, стоянка тимчасового паркування» та нічний час - «23 год. 55хв.» дислокаційного розташування автомобіля та його. На той час водій знаходився на стоянці тільки одну добу та добре знав, що буде там знаходитись ще мінімум шість-сім діб, що в подальшому і підтвердилось. Протокол про адміністративне правопорушення є доказом вчинення адміністративного правопорушення і приймається до уваги суду лише за наявності інших матеріалів, що додаються до нього і можуть підтвердити обставини справи, що викладені у ньому. Проте, сам по собі протокол не є безумовним доказом вчинення адміністративного правопорушення, а так звані докази по справі, в першу чергу відеофайл, котрий аж ніяк не фіксує водія за кермом під час руху транспортного заходу та роздруківка алкотестера, використання якого є неправомочним, є неналежними. Відповідно до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення Газоаналізатор «Drager Alkotest 6810» не містить оцінки відповідності та державної реєстрації. Між тим, відповідно до наказу МОЗ від 10 лютого 2010 року № 95, строк дії свідоцтва даного приладу вичерпаний 10 грудня 2015 року. Таким чином, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу марки «Drager Alkotest 6810», який не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України. Таким чином, огляд на стан алкогольного сп`яніння водія було проведено за допомогою приладу, результати якого у будь-якому разі не могли бути визнані допустимим доказом. Зокрема, прилад «Drager Alkotest 6810» не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом та є несертифікованим приладом, що відповідно до вимог Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1413/27858 та положень ч. 2 ст.266 КпАП унеможливлювало використання цього приладу працівниками поліції. Навіть, якщо б аналіз був отриманий коли використання цієї моделі алкотесту було можливим, то і в цьому випадку цей доказ не був би належним та допустимим, оскільки застосування цього приладу було б здійснене із пропуском встановленого строку калібрування. Інструкцією з експлуатації газоаналізатору "АІСОІЄБІ 6810" (яка є публічно доступною) Розділом "Інтервали технічного обслуговування" передбачені інтервали технічного обслуговування приладу - перевірка калібровки кожні шість місяців. В роздруківці Алкотестера зазначено: «Ост. калібр. 2022.06.30». Тобто наступне калібрування повинно було здійснитись у грудні 2022 року, але цього не сталося, а протокол був складений у лютому 2023 року. Наведене, з огляду на положення ч. 5 ст. 266 КУпАП є підставою для визнання одержаних, досить сумнівних результатів, недійсними та, відповідно, дане використання приладу у будь-якому разі не може бути визнане допустимим доказом. Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП не доведена, а сумніви, які виникли у ході ретельного вивчення документів цієї справи мають бути витлумачені на його користь.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Василін В.В. надав заяву про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Згідно ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Так, до відповідальності за ст. 130 КУпАП може бути притягнуто лише водія, особу, яка керувала транспортним засобом.

Свідок ОСОБА_2 надав суду завірену нотаріусом заяву від 28.03.2023, в якій зазначив, що з 01.02.2023 року по 07.02.2023 року, чекаючи своєї черги на вигрузку, він разом із вантажівкою знаходився на стоянці для паркування ватажного транспорту біля села Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області. 04.02.2023 року, пізно ввечері (вже точно під час дії комендантської години) він ще не спав та знаходився в кабіні, коли почув гучний стукіт. Він вийшов з автомобіля та побачив, що по кабіні вантажівки, котра знаходилась поруч з його міцно б`є кулаком інший водій. Майже одразу з іншого боку кабіни (зі сторони пасажирського місця) вийшов водій вантажівки. Було видно, що він вже відпочивав, а скоріше за все спав. Швидко з`ясувалось, що водій сусідньої вантажівки, з метою підзарядки акумулятора, навмисно не заглушив двигун, а оскільки вантажівка знаходилась трохи під схилом, через деякий час вона мимоволі рушила з місця, назад та причепом уперлася в інший автомобіль, котрий стояв майже поруч позаду. Після вищевказаних подій був викликаний патруль поліції.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що він знаходився на станції для вантажівок 04.02.2023. Увечорі, щоб підзарядити акумулятор, він завів автомобіль, не маючи наміру їхати, машина мала підзаряджаться одну годину. Він ліг спати у кабіні, при цьому не помітив, що транспорт стояв не на ручному гальмі, автомобіль стояв під нахилом. Його розбудили стуком у кабіну. Коли він вийшов, то побачив, що автомобіль скотився і пошкодив припаркований позаду автомобіль МАН. Приїхали працівники поліції та склали протокол за ст. 124 КУпАП, при цьому сказали, що для протоколу необхідно пройти тест на алкоголь. Він пояснив, що алкоголь він вживав напередодні, так як знав, що їхати нікуди не буде раніше 08.02.2023. Він взагалі спав.

Як встановлено судом при розгляді справи № 946/968/23 про притягнення ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 04.02.2023 о 23:05 год. в с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області на стоянці тимчасового паркування, знаходячись у транспортному засобу «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з транспортним засобом «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , що стояв позаду, в наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

З наданого відеозапису, долученого до протоколу, не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Доказів протилежного, які б свідчили про зворотне суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до протоколу про адміністративні правопорушення серії ААД №320473 від 04.02.2023 року, огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу «Alkotest Drager 6810».

При цьому, згідно з п. 5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно з п.22 вказаної інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Вимоги, які поширюються на медичні вироби та допоміжні засоби до них, а також встановлюють умови введення їх в обіг та / або експлуатацію і проведення процедури оцінки відповідності, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року № 753 «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів».

Відповідно до наказу МОЗ України від 10.02.2017 року № 122, Держлікслужба здійснює ведення Реєстру осіб, відповідальних за ведення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг. Орган з оцінки відповідності інформує, зокрема Держлікслужбу про всі видані, змінені, доповнені, тимчасово припинені, відкладені або відхилені сертифікати відповідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність від 05.06.2014р. № 1314-VII (з наступними змінами та доповненнями) сферою законодавчо регульованої метрології є визначені цим Законом види діяльності, щодо яких з метою забезпечення єдності вимірювань та простежуваності здійснюється державне регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 3 вказаного Закону до сфери законодавчо регульованої метрології належать, у тому числі, контроль безпеки дорожнього руху.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 17 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність від 05.06.2014р. № 1314-VII (з наступними змінами та доповненнями) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

При цьому, порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, а також норми часу, необхідного для проведення повірки таких засобів, встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує і формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності (ч. 6 ст. 17 Закону).

Інструкцією з експлуатації газоаналізатору "Drager Alcotest 6810" Розділом "Інтервали технічного обслуговування" передбачені інтервали технічного обслуговування приладу - перевірка калібровки кожні шість місяців.

При цьому, в роздруківці Алкотестера зазначено: «Ост. калібр. 2022.06.30». Тобто наступне калібрування повинно було здійснитись у грудні 2022 року, однак строки калібрування були пропущені, а протокол був складений у лютому 2023 року.

Невчинення своєчасного калібрування даного газоаналізатору ставить під сумнів отримані результати за наслідками огляду притягуваного.

Із урахуванням викладеного, огляд ОСОБА_1 за допомогою технічного приладу марки «Drager Alcotest 6810», стосовно якого не було своєчасно проведено відповідне калібрування, проведений із порушенням вимог Інструкції та положень ст.266 КУпАП, у зв`язку із чим, результати проведеного огляду не могли бути використані судом, як беззаперечний доказ вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин показники даного Газоаналізатору Drager Alcotest 6810 не можуть вважатися допустим доказом. Вказані обставини позбавляють суд можливості використовувати результати огляду за допомогою Газоаналізатору Drager Alcotest 6810, як докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і дають суду підстави дійти до висновку про те, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 встановлений не був, що є підставою для закриття провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", одним із превентивних заходів поліцейських є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Під дію цієї норми підпадає і нагрудна відеокамера поліцейського.

Відповідно до ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року N 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, передбачено:

- пункт 1.3 розділу 1 - необхідність відеофіксації: "використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції" (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

- пункт 3.3 розділу 3 - випадки застосування такого превентивного заходу: "нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно:

- при оформленні дорожньо-транспортної пригоди;

- при перевірці документів;

- при поверхневому огляді;

- при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї;

- при наданні допомоги особам;

- у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Патрульному заборонено використовувати відеореєстратор в особистих цілях чи не під час несення служби, а також заборонено самостійно показувати інформацію третім особам, змінювати, редагувати, видаляти, копіювати тощо - це закріплено у п. 3.7 Розділу 3 Інструкції. Після здачі технічного приладу уповноважена особа структурного підрозділу інформаційних технологій та зв`язку управління патрульної поліції зберігає відеозапис на сервері.

У п. 3.5 розділу 3 вказаної Інструкції зазначається, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Так, суд зазначає, що відеозапис, який долучено до протоколу, зроблено на мобільний телефон, що не може бути належним доказом дотримання установленого законом порядку проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, із вказаного відеозапису також не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Так, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за змістом постанови від 19.02.2020р. у справі № 204/8036/16-а (2а/204/27/17) (адміністративне провадження № К/9901/24178/18) про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення було наголошено на тому, що «адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен матисукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальность.

Для встановлення «обґрунтованості висунутого обвинувачення» у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини «поза розумним сумнівом».

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за змістом постанови від 13.02.2020р. у справі № 524/9716/16-а (адміністративне провадження № К/9901/33 555/18) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності було наголошено на тому, що ...процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, у зв`язку з чим ... колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо порушення відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого звинувачено у вчинені адміністративного правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою "внутрішнього переконання" чи системою "поза межами розумного сумніву", який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу адмінправопорушника, що є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду. Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах "Гурепка проти України (N2)" від 08 квітня 2010 року, "Лучанінов проти України" від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Для встановлення «обґрунтованості висунутого обвинувачення» у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини «поза розумним сумнівом».

Отже, належних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 вимог ПДР, поліцейським суду не надано.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За таких умов, суд вважає, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є безпідставними та не підтверджуються належними доказами, які були надані суду.

З урахуванням чого суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. 62 Конституції України, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283 285 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Повний текст постанови складено та підписано 17.04.2023 року.

Суддя: А.С. Адамов