ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/904/23 Справа № 204/1744/23 Суддя у 1-й інстанції - Юшков М. М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сакуна В.А. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу адвоката Сакуна В.А. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 гривень.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 13 грудня 2022 року о 11:13, в м.Покровськ, по вул.Маршала Москаленка, біля буд.177 керував транспортним засобом «ВАЗ-210930», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода та почервоніння обличчя. Від проходження огляду за допомогою алкотестеру «Драгер» та медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на відеокамеру, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі адвокат Сакун В.А. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 поновити строк апеляційного оскарження постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року, скасувати її та закрити провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що :

- в матеріалах справи немає доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ-210930», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , поліцейськими були допущені порушення, а тому, на підставі ч. 5 ст. 266 КУпАП результати такого огляду повинні бути визнані недійсними;

- ОСОБА_1 не відмовлявся від проведення огляду на стан сп`яніння, заявив тільки, що буде проходити освідчування у присутності адвоката та просив зачекати, оскільки адвокат вже під`їжджав;

- протокол був складений поліцейським Костирею С.А., а зачитаний поліцейським Макаровим С.С. , а також у протоколі містяться виправлення щодо часу його складення, що не надає змогу з`ясувати час його складення;

- технічний прилад марки «Drager Alcotest 6810», яким поліцейські хотіли провести огляд ОСОБА_1 , на думку апелянта, не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України та він не відповідав пред`явленому сертифікату;

- працівники поліції не доставляли ОСОБА_1 до медичного закладу для огляду;

- після припинення відеозапису поліцейськими було вилучено транспортний засіб ОСОБА_1 без наявних на те підстав.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сакун В.А. не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Згідно з п. 7 «якщо через об`єктивні обставини учасник провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів». Такими засобами можуть бути проведення відеоконференцзв`язку через додаток Viber, Telegram, Zoom або WhatsApp при належній ідентифікації особи з яким проводиться відео конференція за допомогою власних технічних засобів. Також судове провадження може здійснюватися у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Враховуючи те, що нормами КУпАП не передбачено проведення дистанційного провадження в режимі відеоконференції, виходячи з положень ч. 1 ст. 2 даного Кодексу для забезпечення об`єктивного та оперативного розгляду справи, застосувується аналогія закону з процесуальними нормами КПК України, а саме: ст. 336 КПК України, як засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає у застосуванні до нього врегульованих конкретною нормою правовідносин норми закону, що регламентує подібні відносини.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 та його захисник Сакун В.А. не з`явилися до суду, про поважні причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення слухання справи в режимі відеоконференції від них не надходило, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі ОСОБА_1 та адвоката Сакуна В.А. за наявними матеріалами, які є достатніми для прийняття рішення, враховуючи також і те, що згідно зі ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, тобто неявка ОСОБА_1 , як і його захисника, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи позицію апелянта щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як витікає з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

У відповідності до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суддя зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №448706 від 13.12.2022 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого 13.12.2022 року ОСОБА_1 було направлено на огляд у заклад охорони здоров`я; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд не проводився; витягом з АРМОРУ, з якого вбачається, що 13.12.2022 о 11:48 надійшло повідомлення про те, що 13.12.2022 о 11:47 за адресою: Покровський район, м.Покровськ, вул.Маршала Москаленка, військовослужбовець на т/з ВАЗ-2109 д.н.з. НОМЕР_2 їздить в стані алкогольного сп`яніння; CD з відеозаписом, на якому зафіксовані події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КупАП, а посилання апелянта на неповноту дослідження судом доказів є необґрунтованими, носять суб`єктивну оцінку та спростовуються матеріалами провадження та доказами по справі, наведеними вище, в їх сукупності.

Апеляційним переглядом встановлено, що письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. Крім того, в апеляційного суду не виникає сумнівів в достовірності наявних письмових доказів, позаяк вони цілком узгоджуються з відеозаписом з боді-камер працівників поліції, на якому зафіксовані події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: факт руху транспортного засобу «ВАЗ-210930», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; факт зупинки транспортного засобу «ВАЗ-210930», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; факт того, що до автомобіля «ВАЗ-210930», одразу після його зупинки, підходять поліцейські; факт того, що з водійського місця виходить чоловік у військовій формі, які в подальшому представився ОСОБА_1 ; на питання поліцейського «Чи вживали ви спиртні напої?», ОСОБА_1 відповідає «Звичайно, дві пляшки пива»; факт того, що поліцейський роз`яснює права ОСОБА_1 та пропонує пройти огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовляється та каже, що поки не приїде адвокат, жодних дій він вчиняти не буде; поліцейський запитує ОСОБА_1 , чи керував він автомобілем «ВАЗ-210930», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на що ОСОБА_1 каже, що керував; факт того, що співробітник поліції пропонує втретє ОСОБА_1 пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» або проїхати до медичного закладу, та попереджає, що його незрозуміла відповідь буде розцінена, як відмова від проходження, на що ОСОБА_1 каже, що до прибуття адвоката жодних дій вчиняти не буде; факт того, що співробітник поліції надає ОСОБА_1 тимчасовий дозвіл і каже, що необхідно розписатися за нього, на що ОСОБА_1 відмовляється.

Також апеляційний суд констатує в даному випадку відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження фактів істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, на чому наполягав апелянт у своїй скарзі та в судовому засіданні. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Також під час апеляційного розгляду, як і судового провадження в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, які, до того ж, повністю спростовуються як відеозаписом з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, протоколом про адміністративне правопорушення, так і показами самого правопорушника. Тож, доводи апеляційної скарги в цій частині не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення, позаяк місцевим судом ОСОБА_1 було визнано винним саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 130 КупАП, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП.

Тож, з урахуванням наведеного можна дійти висновку про безпідставність твердження апелянта про не доведеність вини його підзахисного наданим відеозаписом через те, що він не відображає факту керування ним транспортним засобом, оскільки вказаний відеозапис з бодікамер працівників поліції є належним та допустимим доказом, та на ньому зафіксовано ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: підтвердження факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також роз`яснення поліцейським наслідку такої відмови, і при його огляді не виникає сумніву у його достовірності.

Доводи апеляційної скарги про те, що технічний прилад марки «Drager Alcotest 6810», яким поліцейські хотіли провести огляд ОСОБА_1 , на думку апелянта, не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України та він не відповідав пред`явленому сертифікату, не є слушними, позаяк не стосуються суті складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу, оскільки останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9а ПДР, а саме відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що становить самостійний склад адміністративного правопорушення і тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КупАП.

Стосовно посилань апелянта на певні недоліки оформлення працівниками поліції процесуальних документів стосовно ОСОБА_1 апеляційний суд вважає, що це не впливає на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, не є безумовною підставою для скасування судового рішення та не спростовує винність ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, виходячи з наступного.

Так, у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого. Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Тож, викладені доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення, а інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано накладено на ОСОБА_1 стягнення на загальних підставах, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КупАП, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке є безальтернативним, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Таким чином, оскільки апеляційний суд цілком погодився з висновком суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, постанову суду першої інстанції як законну та обгрунтовану слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ :

Поновити адвокату Сакуну В.А. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката Сакуна В.А. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко