Провадження № 33/811/521/23 Доповідач Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Кручка В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, а також позбавлено його права керування всіма видами транспортних засобів терміном на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень, 80 копійок.

Згідно з постановою судді, 8 грудня 2022 року о 01:25 год. ОСОБА_1 у м. Львові на вул. Нагірній, 5, керував транспортним засобом марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративне правопорушення.

Крім цього, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року, яке мотивує тим, що у судовому засіданні 17 березня 2023 року не було проголошено рішення у справі, а сама постанова не була йому скерована.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржена постанова є необґрунтованою, невмотивованою та не відповідає вимогам закону. Зокрема, проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння повинне містити відповідний алгоритм дій працівників поліції, які проводять такий огляд, зі складенням відповідних документів. Втім, у порушення вимог ст. 266 КУпАП та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зазначені вимоги працівниками поліції виконані не були.

Як зазначає апелянт, він не погоджується з обставинами, викладеними у протоколі, оскільки 8 грудня 2022 року, керуючи автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, близько 01:00 год. на вул. Нагірній, 5, здійснив вимушену зупинку автомобіля на краю проїжджої частини та перебував у ньому без руху. Через деякий час до автомобіля підійшли працівники поліції, котрийсь з них висловив припущення, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. При цьому він повідомив, що автомобіль стоїть без руху, у стані алкогольного сп`яніння він не перебуває, а тому не розуміє з яких підстав повинен проходити освідування. Жодних доказів, які б підтверджували факт керування транспортним засобом працівники поліції не надали.

Стосовно виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, то з наявного у матеріалах справи відеозапису видно, що він не рухався, а перебував на водійському кріслі; його поведінка відповідала годині ночі, адже він від утоми заснув; така ознака як запах алкоголю з порожнини рота могла не підтвердитись, якщо б працівники поліції провели його освідування у встановленому законом порядку, чого зроблено не було. Крім цього, з відеозапису чітко видно, що його поведінка адекватна, а мова зрозуміла та чітка.

Апелянт стверджує, що після того, як він відмовився пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» поліцейський одразу повідомив, що стосовно нього будуть складені адміністративні матеріали. При цьому поліцейський не з`ясував, чи згоден він пройти у цьому випадку огляд у найближчому медичному закладі.

Також ОСОБА_1 звертає увагу, що у матеріалах справи відсутнє направлення його на огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Окрім цього, йому уповноваженою особою не було роз`яснено прав, передбачених статтями 55, 56, 59 та 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що є порушенням права на захист. У порушення вимог ст. 265-2 КУпАП працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом.

З огляду на викладене, а також те, що з відеозапису не вбачається вчинення поліцейським будь-яких дій для зупинення його транспортного засобу, а з матеріалів справи неможливо встановити факт руху автомобіля, вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Кручок В.С. подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Заслухавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Стосовно клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, то, враховуючи, що оскаржена постанова ухвалена 17 березня 2023 року, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 27 березня 2023 року, тобто у строк, визначений ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року ОСОБА_1 не пропущений.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 8 грудня 2022 року серії ААД №363622 (а.с. 1), ОСОБА_1 8 грудня 2022 року о 01:25 год. у м. Львові на вул. Нагірній, 5, керував транспортним засобом марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була висловлена поліцейським у зв`язку з виявленням у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінки, що не відповідає обстановці, про що, зокрема, був повідомлений ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу під його керуванням та встановлення його особи.

Так, пунктом 2.5 ПДР визначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пунктом 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі Інструкції) встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Втім, хоч положення даної Інструкції і гарантують право водія пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі у разі його відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, проходження такого огляду має бути добровільним. Тобто у випадку, коли освідувана особа відмовилась від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, після чого відмовилась їхати до медичного закладу та проходити огляд у лікаря, працівники поліції позбавлені можливості будь-яким чином вплинути на рішення цієї особи. У такій ситуації водій фактично відмовляється, у тому числі, від свого права пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, що і було зроблено ОСОБА_1 .

Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Наведеним спростовуються твердження апелянта про те, що працівник поліції не з`ясував, чи згоден він пройти огляд у медичному закладі, оскільки зазначену пропозицію поліцейський висловлював йому неодноразово.

Крім того, вказаним відеозаписом спростовуються також доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки на вказаному відео видно, що ОСОБА_1 зупиняє автомобіль марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 ; після зупинки автомобіля на запитання працівника поліції куди він їде, ОСОБА_1 відповів, що їде додому, на АДРЕСА_1 .

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що автомобіль під керування ОСОБА_1 було зупинено о 01 годині 16 хвилин, тобто під час дії комендантської години, встановленої на території міста Львова на час воєнного стану.

За змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ №573 від 8 липня 2020 року, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Перепустка - це виданий комендатурою документ, що надає особам, зокрема тим, які керують транспортними засобами, дозвіл на перебування в певний період доби на території, де запроваджено комендантську годину.

Контроль за дотриманням особами комендантської години здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.

Під час дії комендантської години Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, документи, що підтверджують законність перебування на території України, перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи, за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 року №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Все вищевказане узгоджується з статтями 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, за вказаних обставин зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години і перевірка його документів є законними.

Окрім того, апеляційний суд бере до уваги, що згідно з постановою серії ЕАР №6260035 від 8 грудня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 8 грудня 2022 року о 01:25:39 у м. Львові на вул. Нагірній, 5, водій керував ТЗ, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 (а.с. 4).

Наведене у своїй сукупності спростовує доводи апелянта про те, що ним не було вчинено будь-яких порушень Правил дорожнього руху.

Покликання апелянта на вчинення поліцейським провокації адміністративного правопорушення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, адже будь-які підстави для обмови працівниками поліції ОСОБА_1 відсутні. При цьому матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції у відповідні органи, таких даних не представлено і під час апеляційного перегляду справи.

Безпідставними є і висловлені апелянтом сумніви щодо виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння, оскільки згідно з п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Таким чином, лише поліцейський наділений повноваженнями установлювати наявність в особи ознак сп`яніння, в тому числі й алкогольного, що завжди має наслідком висловлення водію вимоги пройти огляд на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про порушення поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок направлення водіїв на огляд для встановлення стану сп`яніння та порядок проходження цього огляду не ґрунтуються на матеріалах справи.

Твердження сторони захисту про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є непереконливими, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, у тому числі в медичному закладі, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставлення водія туди на огляд.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відсутності в матеріалах справи акта огляду, то такі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень п. 10 розділу ІІ Інструкції результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

З наведеного слідує, що акт огляду складається поліцейським у випадку, коли освідувана особа пройде огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат такого огляду зазначається у відповідному акті. Втім, з огляду на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, в тому числі на місці зупинки транспортного засобу, у поліцейського не виникло обов`язку щодо складення акта огляду.

Безпідставними є і доводи ОСОБА_1 стосовно нероз`яснення йому прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки інспектор поліції роз`яснила йому зазначені права, що стверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом.

Твердження ОСОБА_1 про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом після складання протоколу, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд оцінює критично, адже вказані факти жодним чином не впливають на обсяг вини у вчиненні останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас, апеляційний суд знаходить слушними твердження апеляційної скарги в частині помилковості вказівки в оскаржуваній постанові на відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у присутності двох свідків, однак вказана помилка є технічною опискою, що не спростовує висновків судді суду першої інстанції, не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваної постанови, та апеляційний суд вважає за необхідне виключити з її мотивувальної частини покликання на вислів «у присутності двох свідків».

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Виключити із мотивувальної частини постанови суду покликання на вислів «у присутності двох свідків».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк