Справа№938/231/23
Провадження № 3/938/203/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Карпатського національного природного парку

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, з середньою освітою, непрацюючої, на утриманні двоє неповнолітніх дітей

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 90 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови Верховинського районного суду від 11.04.2023 у справі №938/231/23, матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 90 КУпАП, були повернені до Карпатського національного природного парку для належного оформлення.

Зокрема суддею було звернено увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 31.03.2023 серії ІФ №0000050 не було конкретизовано правову кваліфікацію правопорушення, а саме не зазначено за якою частиною статті 90 КУпАП, особа підлягає відповідальності, та не повністю вказано місце вчинення правопорушення, так як вказано, що місцем вчинення правопорушення є квартал 3 виділ 25 Бистрецького ПНДВ, однак не зазначено в межах якого району та області знаходиться відповідний квартал та виділ.

06.06.2023 після дооформлення на адресу суду надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 90 КУпАП, разом із протоколом про адміністративне правопорушення від 31.03.2023 серії ІФ №0000050.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 31.03.2023 серії ІФ №0000050, ОСОБА_1 31.03.2023 о 9год. 00хв. в кварталі 3 виділ 25 Бистрецького ПНДВ збирала квіти червонокнижної рослини шафрану Гайфеля (родина півникові) в кількості 15 штук, внаслідок чого заподіяла державі та заподіяла природно-заповідному фонду України шкоди у сумі 186,00грн, чим порушила вимоги закону України «Про природно заповідний фонд України» ст. 64 п «е», та Постанову Кабінету Міністрів України №1030 від 07.11.2012, Додаток №1, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 90 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вину у вчиненому правопорушенні визнала. Суду пояснила, що 31.03.2023 вона перебувала на території с. Бистрець Верховинського району Івано-Франківської області, де у лісовому масиві зірвала декілька квіток жовтого кольору, як пізніше виявилося "шафрану". Про те, що дані квітки занесені до Червоної книги їй не було відомо. У місці зривання квітів її виявив інспектор з охорони природно-заповідного фонду який і повідомив їй, що це квіти шафрану, які занесені до червоної книги, та вона зірвала їх на території Бистрецького пррродоохоронного науково-дослідного відділення. У вчиненому щиро розкаялася.

Відповідно до ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.8КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її вточній відповідності з законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Особа має нести відповідальність лише за те діяння, яке передбачене у диспозиції відповідної статті КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 31.03.2023 серії ІФ №0000050, ОСОБА_1 . 31.03.2023 дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2. ст.90 КУпАП.

Диспозицією ч.2 ст.90 КУпАП передбачено відповідальність за погіршення, знищення середовища перебування (зростання) тварин і рослин, види яких занесені до Червоної книги України або які охороняються відповідно до міжнародних договорів України, знищення, незаконне або з порушенням встановленого порядку вилучення їх із природного середовища, а також порушення умов утримання (вирощування) тварин і рослин зазначених видів у ботанічних садах, дендрологічних та зоологічних парках, інших спеціально створених штучних умовах, що призвело до їх загибелі, каліцтва (пошкодження), інші порушення порядку охорони, використання і відтворення таких видів тварин і рослин.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.90 КУпАП полягає в порушені за погіршення, знищення середовища перебування (зростання) тварин і рослин, види яких занесені до Червоної книги України або які охороняються відповідно до міжнародних договорів України, знищення, незаконне або з порушенням встановленого порядку вилучення їх із природного середовища, а також порушення умов утримання (вирощування) тварин і рослин зазначених видів у ботанічних садах, дендрологічних та зоологічних парках, інших спеціально створених штучних умовах, що призвело до їх загибелі, каліцтва (пошкодження), інші порушення порядку охорони, використання і відтворення таких видів тварин і рослин.

Вказана норма закону є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті адміністративного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретної норми нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

В рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2000 у справі № 6-рп/2000 визначено, що основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює правову норму більш конкретним змістом.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено конкретного пункту нормативно-правового акту (конкретної заборони), який порушено особою, що притягається до адміністративної відповідальності.

Натомість вказано, що ОСОБА_1 порушила вимоги Закону України «Про природно заповідний фонд України» ст.64 п «е», та Постанову Кабінету Міністрів України №1030 від 07.11.2012, Додаток №1.

Так, статтею 64 Закону України «Про природно заповідний фонд України» передбачено види відповідальності за порушення законодавства про природно-заповідний фонд, зокрема пунктом е) даної статті визначено, що відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у: порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

У постановою Кабінету Міністрів України №1030 від 07.11.2012, а зокрема у Додатку №1, йдеться про розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного і рослинного світу, занесених до Червоної книги України, а також за знищення чи погіршення середовища їх перебування (зростання).

З урахуванням бланкетного характеру диспозиції ч.2 ст.90КУпАП, посилання в протоколі лише на те, що особою загалом порушено вимоги Закону України «Про природно заповідний фонд України» ст.64 п «е», та Постанову Кабінету Міністрів України №1030 від 07.11.2012, Додаток №1, які не стосуються суті правопорушення, без вказання конкретного пункту та підпункту зазначеного нормативно-правового акту, свідчить про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито та чітко не вказано змісту та суті адміністративного правопорушення.

Окрім цього, відповідно до п.п.16,17 Інструкції з оформлення працівниками служби державної охорони природно-заповідного фонду України матеріалів про адміністративні правопорушення, предмети та знаряддя незаконного використання природних ресурсів, незаконно добута продукція, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, вилучаються уповноваженими посадовими особами. При вилученні предметів, знарядь, продукції та документів уповноваженими посадовими особами складається протокол про вилучення предметів, знарядь, продукції та документів (додаток 3).

Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення від 31.03.2023 серії ІФ №0000050 протокол про вилучення предмету правопорушення не долучено. До протоколу не долучено жодних доказів про те, які саме рослини були зірвані ОСОБА_1 (фото, відео, тощо). Єдина згадка про те, що зірвані ОСОБА_1 квіти були квітами ОСОБА_2 , є у протоколі, яка не підтверджена іншими доказами. Як пояснила, сама ОСОБА_1 у судовому засіданні, їй не відомо достеменно чи зірвані нею квіти є ОСОБА_3 , а про це їй сказав інспектор який складав протокол.

До протоколу не надано також жодних доказів того, що ОСОБА_1 було вчинено будь-яке з діянь, передбачених статтею 90 КУпАП, та що таке діяння було вчинено саме на території Бистрецького ПНДВ.

Слід також зазначили, що відповідно до п.4 Розділу ІІ згаданої інструкції, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що вносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою щодо якої його складено.

Натомість після складення протоколу про адміністративне правопорушення від 31.03.2023 серії ІФ №0000050 та направлення його до суду, та після повернення його на дооформлення, до протоколу було внесено додаткові записи, а саме після слів «за що відповідальність передбачена» та перед «ст.90 КУпАП» було дописано «ч.2», що суперечить наведеним вимогам Інструкції.

Слід звернути увагу на те, що особа має нести відповідальність лише за те діяння, яке передбачене у диспозиції відповідної статті КУпАП.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерел права.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Суддя звертає увагу на те, що сам по собі факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи.

Відповідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 90 КУпАП, отже, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 90 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247,283-284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.90 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Роман ДЖУС