ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/322/23 Справа № 707/1898/22 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Крива Ю. В. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 707/1898/22 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 жовтня 2022 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; постановлено стягнути на користь держави судовий збір у сумі 496 гривень 20 коп.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 05.08.2022 року о 21 годині 25 хвилин в с. Залевки по вул. Центральній керував автомобілем Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння із запахом алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її такою, що винесена з порушенням матеріального і процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасуати постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.10.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу правопорушня.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що матеріали справи не містять відомостей про те, що він як водій допустив порушення правил дорожного руху за які його слід було зупинити, а тому вважає, що всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зауважив, що працівники поліції не роз`яснили йому його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, чим порушили його право на захист.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні свідки, а з відеозапису не вбачається, що працівниками поліції було запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, та не роз`яснено права на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я, і в матеріалах справи відсутній акт обстеження з ознаками алкогольного сп`яніння.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості який саме реєстратор здійснював відеозапис, і з відеозапису не вбачається, що він є безперервним з моменту зупинки транспортного засобу, і до моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому, на його думку, він є неналежним та недопустимим доказом у справі. Також зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про відсторонення його від керування транспортним засобом.

Обгрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт посилається на КУпАП, Конституцію України, судову практику ЄСПЛ.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, оскільки суд розгляув справу без його участі, копію оскаржуваної постанови не отримав, про її існування він дізнався випадково, скачавши застосунок «Дія».

Заслухавши, в режимі відеоконференції з Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, думку ОСОБА_1 та його представника адвоката Геріх Н.А., які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі щодо якої її винесено.

З огляду на викладені доводи ОСОБА_1 щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю справедливим визнати названі причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду поважними, а також вбачаю необхідним їх поновити.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 , викладену в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення ДПР №399059 від 05 серпня 2022 року, в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_1 05 серпня 2022 року адміністративного правопорушення;

- даними рапорту ПОГ СВГ ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області В.Савченка від 05.08.2022 року;

- даними рапорту ДОП ВПД 31 ЧРУП ГУНП в Черкаській області В.В. Савчука від 05.08.2022 року;

- даними рапорту ДОП ВПД 31 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Є. Тарасюка від 05.08.2022 року;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.08.2022 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду;

- фотокопією посвідчення водія ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 20.09.1998 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 ;

- даними відеозапису, який знаходиться на компакт-диску, на якому зафіксовано як на зустріч поліцейському екіпажу рухається автомобіль Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , та, помітивши службовий автомобіль поліції, відразу ж зупиняється ближче до узбіччя. Після чого у водія Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , були перевірені документи, та встановлено, що за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_1 , який на пропозицію поліції відмовся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржувана ним постанова винесена з порушенням матеріального і процесуального права, то вони не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (зі змінами) (далі Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Так, згідно п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків, складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції був переглянутий диск з відеозаписом події від 05.08.2022 за участю ОСОБА_2 з якого вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.7).

Так, з відеозапису події вбачається, що, 05.08.2023 на зустріч поліцейському екіпажу рухався автомобіль Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , та помітивши службовий автомобіль поліції, відразу ж зупинився, притиснувшить до узбіччя. Після чого у водія Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , були перевірені документи, та встановлено, що вказаним автомобілем керував ОСОБА_1 , який на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, категорично відмовився.

Відповідно до п.4 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно протоколу інспектором поліції у ОСОБА_1 були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координацій руху.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак останній відмовився, і про це він вказав при спілкуванні з працівником поліції, що і підтверджується переглянутим відеозаписом події.

Доводи апелянта про те, що йому не були роз`яснені його права та обов`язки, є неспроможними, оскільки, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення йому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду складених відносно нього матеріалів, він був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та поставив у ньому свій підпис.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Тому, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими і спростовуються, як вищевказаним диском з відеозаписом події від 05.08.2022 за участю ОСОБА_1 , так і іншими матеріалами справи.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, щодо невизнання своєї вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що працівники поліції безпідставно зупинили його автомобіль, спростовуються переглянутим відеозаписом події від 05.08.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 рухаючись на зустріч патрульному автомобілю поліції на своєму автомобілі, Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , та побачивши останнього, сам зупинив свій автомобіль біля узбіччя, чим викликав підозру у працівників поліції, а тому вони вирішили підійти до автомобіля та з`ясувати причину його зупинки. При цьому у діях працівників поліції апеляційний суд не вбачає порушення вимог ЗУ «Про національну поліцію».

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції були порушені вимоги чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки його огляд на стан сп`яніння на місці зупинки проводився без участі свідків, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки працівники поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, повністю дотримались вимог ст.266 КУпАП, відповідно до якої огляд на стан сп`яніння водія проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів відеозапису і присутність свідків не є обов`язковою умовою такого огляду.

Щодо доводів апелянта про те, що при його огляді на стан сп`яніння, не вівся безперервний відеозапис, тобто наданий запис є фрагментований, є неспроможними, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. Факт відсутності безперервного відео, не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Окрім того, обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п. п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо відсутності відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Згідно сукупності досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, судом вірно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмови від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, що становить самостійний склад адміністративного правопорушення за вказаною статтею.

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП судом першої інстанції встановлені цілком вірно.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП, з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника , є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи обставини справи, вважаю, що постанова судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Смілянського міськрайоного суду Черкаської області від 17 жовтня 2022 року.

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка