Справа№ 953/2100/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2023 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., за участю захисника Носенка А.Ю., розглянувши адміністративний матеріал направлений з Департаменту патрульної поліції УПП у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 455706 від 09.03.2023, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.03.2023 р. о 00 год. 50 хв. керував транспортним засобом Kia Cerato д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова. Від проходження огляду у встановленому порядку за допомогою Драгера «Alcotest», та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, а так само ухилення особами, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгяду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Проте, КУпАП не встановлює обмежень щодо розгляду справи за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Захисником ОСОБА_1 - адвокатом Носенко А.Ю. до суду подані письмові заперечення, в яких прохає провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , та зазначає що останній не керував транспортним засобом, про що чітко зазначав у спілкування із патрульними поліцейськими при пропонуванні пройти огляд на стан сп`яніння, у зв`язку з чим, всі подальші дії співробітників поліції, стосовно пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння є незаконними. Захисник стверджує, що патрульними поліцейськими не було зафіксовано та встановлено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а об`єктивна сторона адміністративного правопорушення встановлена лише на поясненнях громадянки ОСОБА_2 , якої не зазначено в протоколі як свідка. Окрім того, до письмових заперечень захисником додано адвокатські опитування, зроблені в порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», громадянки ОСОБА_2 , в яких остання пояснює, що в день складання протоколу спілкувалась із ОСОБА_1 який по зовнішнім ознакам був тверезий, а факту керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння гр. ОСОБА_2 не бачила. Також, захисником додано опитування адвокатом гр. ОСОБА_1 , в яких він заперечує факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, захисник зазначає, що у патрульних поліцейських були відсутні підстави для пропонування останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а з боку патрульних поліцейських було

порушено вимоги ст. 35 Закону України «Про національну поліцію, якою передбачені підстави для зупинки транспортного засобу.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 , - адвокат Носенко А.Ю. заперечував проти складеного протоколу, оскільки його було складено з порушенням вимог закону, що унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності. Просив суд врахувати надані письмові заперечення та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Носенко А.Ю., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив наступне.

Згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та ін.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за статтею 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з

використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 6 та 7 розділу 1 Загальні положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, також передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічні норми передбачені Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року. Так, згідно вказаного Порядку, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу. Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз вказаних вище положень законодавства в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить про те, що огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться після правомірної зупинки транспортного засобу, тобто після припинення його руху, в тому числі на вимогу поліцейського. Крім того, відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення

водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Диспозиція частини 1 статті 130КУпАП передбачає три окремих склади адміністративного правопорушення, а саме: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів; 3) відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосудця» № 9 від 01.11.1996 року - докази повинні визнаватися здобутими незаконним шляхом, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, встановленого кримінально - процесуального законодавства або не уповноваженою на те особою, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 455706 від 09.03.2023 року інспектором зазначено, що 09.03.2023 року о 00 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Cerato д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду у встановленому порядку за допомогою Драгера «Alcotest» , та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Проте, такі відомості щодо керування особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, транспортним засобом Kia Cerato д.н.з. НОМЕР_1 , спростовуються іншими матеріалами справи.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, (далі за текстом - Конвенція про дорожній рух) «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначено «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного

засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.»

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Отже, навіть знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи, не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності навіть ввімкненого двигуна.

Суд зазначає, що СД-диск з відеозаписом який був долучений до матеріалів справи не містить відеозапису події, що стали підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не містить відеофіксації правопорушення. На відеозаписі відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Kia Cerato д.н.з. НОМЕР_1 .

При спілкуванні із патрульними поліцейськими, ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування транспортним засобом.

Таким чином, патрульними поліцейськими не було зафіксовано об`єктивно сторону адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом, а протокол складено із показань свідка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, встановлені судом обставини справи не дають підстави зробити висновок, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом як водій або як інша особа, яка може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом із протоколом серії ААД № 455706 від 09.03.2023 р., до матеріалів справи поліцейськими долучено пояснення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які суд вважає необгрунтованими за вказаних обставин.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП та п.п. 1, 2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі в разі наявності адміністративного правопорушення такі свідки (їх прізвища та адреси) в обовязковому порядку повинні зазначатися в протоколі.

Проте, в протоколі серії ААД № 455706 від 09.03.2023 р. не зазначено свідків, а в графі «свідки чи потерпілі» поліцейським зазначено: «не залучались».

На переконання суду, громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не може вважатись свідком адміністративного правопорушення, а пояснення осіб, які разом з протоколом надійшли до суду, і які не зазначені в протоколі є недопустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, захисником Фоміна В.П., в порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 21.06.2023 р. проведено письмове адвокатське опитування громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка повідомляє що 08.09.2023 р. знаходилась на своєму робочому місці, а саме в Обласній клінічній наркологічній лікарні, о 19:00 годині подзвонив раніше знайомий ОСОБА_3 , який забажав пройти курс лікування в лікарні. О 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 приїхав на своєму автомобілі Kia Cerato д.н.з. НОМЕР_1 , який по зовнішнім ознакам був тверезий мова виразна, поведінка адекватна, запаху алкоголю не відчувалось, однак у звязку із тим, що на місці не виявилорсь лікаря-кардиолога, то лікар у приймальному відділенні відмовився госпіталювати громадянина ОСОБА_1 без висновку лікаря-кардиолога. Після чого гр. ОСОБА_1 засмутився і піщов до магазину «Посад», де купив, а потім вживав алкогольні напої. Потім на місце події приїхала машина швидкої допомоги та патрульні поліцейські, які склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_2 в пояснила, що до свого транспортного засобу Kia Cerato д.н.з. НОМЕР_1 після вживання алкогольних

напоїв ОСОБА_1 не підходив.

Відеозапис, долучений до матеріалів справи патрульними поліцейськими не підтверджує факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом Kia Cerato д.н.з. НОМЕР_1 .

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 КУпАП, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності із статтею 7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08 червня 1976 року, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21 лютого 1984 року, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25 серпня 1987 року, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Рішенням у справі «Гефген проти Німеччини» ЄСПЛ запроваджено доктрину отруєного дерева», відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі отримані з його допомогою, будуть такими самими.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків процесуальних порушень, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Крім того, слід звернути увагу на те, що Верховний суд під час розгляду справ дійшов усталеної практики щодо застосування принципу презумпції невинуватості під час розгляду справ, а саме те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_1 , є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки матеріалами справи недоведений факт керування ним транспортним засобом.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення,

передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 130 ч.1, 245, 247 ч. 1 п. 1, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів, апеляція на яку подається через районний суд.

Суддя Г.А. Зуб