П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 р. м. Кобеляки

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Макарчук С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Назарьової Людмили Володимирівни у справі № 536/248/23 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

Встановив:

13 квітня 2023 року потерпілий ОСОБА_1 подав до Кобеляцького районного суду Полтавської області заяву про відвід судді Назарьової Л.В. у справі № 3/532/172/2023.

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що у провадженні Кобеляцього районного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення, вчинене " ОСОБА_3 " (так зазначено у заяві про відвід) за ст. 124 КУпАП.

Вказана справа надійшла до Кобеляцького районного суду Полтавської області з Кременчуцького районного суду Полтавської області 05.03.2023.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями головуючим у цій справі була визначена суддя Назарьова Л.В., яка прийняла справу до свого провадження та призначила її до судового розгляду на 09.03.2023.

Заявник вказує, що 09.03.2023 розгляд справи суддею було відкладено з надуманих підстав, начебто хвороба правопорушника ОСОБА_4 на 27.03.2023.

Заявник зазначає, що 27.03.2023 справу знову вже втретє було відкладено на 18.04.2023 з підстав неявки правопорушника та невизнання ним своєї вини.

ОСОБА_1 вважає, що такі дії судді Назарьової Л.В. очевидно свідчать про її зацікавленість у затягуванні розгляду цієї справи з метою убезпечення можливості правопорушнику " ОСОБА_5 " (так зазначено у заяві про відвід) уникнути адміністративної відповідальності, адже згідно з ч.2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладене судом не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Заявник звертає увагу, що адміністративне правопорушення " ОСОБА_3 " (так зазначено у заяві про відвід) було вчинено "28.02.23" (так зазначено у заяві про відвід), тому граничний термін притягнення до відповідальності становть 28.04.2023, тому, на думку заявника, суддя і застосовує доступний для неї механізм звільнення " ОСОБА_4 " (так зазначено у заяві про відвід) від відповідальності шляхом навмисного затягування справи та відкладає її безпідставно з надуманих підстав на тривалий час маючи об`єктивну можливість її розгляду у розумні строки з урахуванням загального навантаження Кобеляцького районного суду справами та судді Назарьової Л.В. зокрема.

Учасники судового розгляду, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Заявник телефоном повідомив про неможливість прибути в судове засідання та підтримання заяви.

Суддя Назарьова Л.В. подала заяву, в якій прохає питання про їй відвід розглядати у її відсутність. Одночасно вважає наведені потерпілим підстави для її відводу фактичною його незгодою з процесуальними рішеннями суду, що не може бути підставою для задоволення відводу, вказує, що будь-якої упередженості при розгялді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не має.

Вивчивши подану заяву, наявні в розпорядженні суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя приходить до такого висновку.

У провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області перебуває справа № 536/248/23 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 , потерпілим у якій є ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені також у ст. 7 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів".

У пункті 4 рішення Ради суддів України від 08 червня 2017 року № 34, роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суд, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і відповідно не передбачає порядку розгляду заяви про відвід, а також не передбачає видалення судді до нарадчої кімнати для вирішення заяви. Тобто, у Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б визначала можливість відводу судді. Проте, чинні Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про відвід судді, а тому, при розгляді даної заяви про відвід, слід застосувати аналогію права.

Отже, враховуючи викладене, вимоги ст. 9 Конституції України та ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, вважаю, що розгляд заяви про відвід в рамках справи про адміністративне правопорушення є можливим, а заява про відвід має бути розглянута по суті.

Тому, з урахуванням положень ст. 129 Конституції України та ст.ст. 6, 7, 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з метою додержання принципу законності, при вирішенні заяви про відвід вважаю за необхідне при вирішенні даної заяви про відвід застосувати аналогію закону та положення найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права, у зв`язку з чим керуватися положеннями Кримінального процесуального кодексу України, якими визначено підстави для відводу та врегульовано порядок його вирішення.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного у кримінальному провадженні визначені частинами 1 та 2 статті 75 КПК України, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача (п.1 ч.1); якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник (п.2 ч.1); якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження (п.3 ч.1); за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п.4 ч.1); у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (п.5 ч.1). У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою (ч.2).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

При розгляді питання про відвід суддя надає оцінку виключно наведеним у заяві про відвід обставинам, які стосуються можливості здійснення повноважень іншого судді у конкретній судовій справі. При цьому суддя не вправі вдаватися до аналізу й правової оцінки суті провадження та прийнятих іншим суддею цього ж суду процесуальних рішень чи вчинених процесуальних дій, оскільки законом передбачений спеціальний порядок їх оскарження (зокрема, у разі незгоди з процесуальними рішеннями і діями та з висновками суду апеляційний, а у разі виявлення відповідних обставин та за наявності достатніх для цього підстав шляхом подання скарги до ВРП тощо).

Із поданої заяви про відвід не вбачається існування обставин, визначених у пунктах 1, 2, 5 ч.1 та ч.2 ст. 75, ст. 76 КПК України.

Заява та додані до неї матеріали не містять відомостей, які б могли свідчити про те, що суддя ОСОБА_6 особисто чи її близькі родичі чи члени її сім`ї заінтересовані в результатах цього провадження, тому підстави для відводу слідчого судді, передбачені п.3 ч.1 ст. 75 КПК України, відсутні.

що право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа (стаття 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень права будь-якої особи на звернення до ВРП із скаргою стосовно дисциплінарного проступку судді, в тому числі й обмежень щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до закінчення судового розгляду справи.

У зв`язку із цим, саме лише подання учасником судового провадження скарги на дії судді до ВРП не перешкоджає судді продовжувати розгляд та виконувати обов`язок справедливо, безсторонньо та своєчасно вирішувати справу відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства та не спричиняє конфлікту інтересів.

Згідно з нормами Закону України «Про запобігання корупції» для правильного застосування суддею заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у конкретному випадку необхідно встановлювати дві обов`язкові ознаки, які визначають поняття конфлікту інтересів у їх взаємозвязку: наявність приватного інтересу судді; посадові повноваження судді.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

З огляду на викладене, факт звернення ОСОБА_1 до ВРП не створює конфлікт інтересів, який унеможливлює розгляд справи суддею Назарьової Л.В., позаяк не підпадає під поняття конфлікту інтересів, визначеного законом.

При цьому, право подавати скарги на дії судді до ВРП можна віднести до одного із засобів контролю за діяльністю судді під час здійснення ним правосуддя, і в жодному разі можливість скористатися таким правом не є способом усунення певного судді від здійснення посадових обов`язків у конкретній справі за бажанням конкретних осіб.

За таких обставин, сама по собі скарга до ВРП на дії судді не створює конфлікту інтересів у розумінні чинного законодавства та не є підставою для задоволення заяви про відвід.

Зі змісту ст. 6 Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справа "Кіпріану проти Кіпру", п. 118; справа "Мікаллеф проти Мальти", п. 93). Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа "Кіпріану проти Кіпру", п. 118; справа "П`єрсак проти Бельгії", п. 30; справа "Грівз проти Сполученого Королівства", п. 69).

За загальним правилом існує презумпція особистої безсторонності доти, доки не доведено інше. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Якщо з`являються сумніви щодо цього, то для відводу судді в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України).

За приписами статей 126, 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя є незалежні та керуються верховенством права, вплив на них у будь-який спосіб забороняється.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом (п.10). Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Обставини на які посилається заявник фактично свідчать про незгоду з конкретними процесуальними рішеннями, прийнятими суддею Назарьовою Л.В. (рішення про відкладення судового розгляду у межах визначеного законом строку накладення адміністративного стягнення).

Будь-яких доказів, які б могли свідчити про наявність упередження чи відсутність безсторонності судді Назарьової Л.В., наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі, заявником у клопотанні не зазначено та до клопотання не долучено.

Для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суддя не вбачає в діях судді Назарьової Л.В. порушення принципу безсторонності та упередженого ставлення до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи потерпілого під час здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а тому підстава для відводу цього судді, визначена п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, також відсутня.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про відвід судді задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч.1 ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 2, ЗУ "Про судоустрій та статус суддів", ст.ст. 75, 76, 81 КПК України,

Постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Назарьової Людмили Володимирівни у справі № 536/248/23 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя