Справа №701/566/23
Провадження №3/701/337/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року суддя Маньківського районного суду, Черкаської області Калієвський Ігор Дмитрович, розглянувши матеріали, що поступили з СПД №1 ВП №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , не працює, ІПН: НОМЕР_1 , за ч. 2 ст. 164 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 14.04.2023 року о 11 год 30 хв., перебуваючи на території автостанції, що по вул. Центральній, що в смт. Буки Уманського (Маньківсського) району Черкаської області, здійснював продаж з рук тютюнових виробів марки "Стронг" без державної реєстрації як субєкта господарської діяльності, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП. Згідно постанови Маньківського районного суду Черкаськогої області від 17.04.2023 року ОСОБА_1 , було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн. 00 коп. Проте, ОСОБА_1 , належних висновків не зробив і 13.06.2023 року близько 11 год. 00 хв., перебуваючи на території автостанції, що по вул. Центральній, в смт. Буки Уманського (Маньківського) району Черкаської області, здійснював продаж з рук тютюнових виробів, а саме: 5 (п'ять) пачок тютюнових виробів марки "Стронг" при цьому не маючи відповідної ліцензії, чим повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву згідно якої вину визнав у вчинені даного правопорушення та просив справу розглядати в його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд звертає увагу, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу та наголошує, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 252 КУпАП оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив рішення.

Відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП наступає у разі провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Господарська діяльність, у свою чергу, це - будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Як на доказ вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, надано протокол про адміністративне правопорушення, заяву-пояснення ОСОБА_1 .

Так, згідно протоколу, ОСОБА_1 , інкрімінується здійснення господарської діяльності (роздрібна торгівля тютюновими виробами) без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та відповідної ліцензії, вчиненні особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке саме правопорушення.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_1 , прибутку від даних дій, що є складовою господарської діяльності.

Крім того суду не надано доказів того, що дана діяльність є регулярною, постійною та суттєвою.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків даного адміністративного правопорушеня.

Крім того матеріали справи не містять ні фото-, ні відео- фіксації даного правопорушення, як не містять жодних показів свідків вчинення ОСОБА_1 , даного правопорушення..

За такого, наведене у протоколі адміністративне порушення, що інкрімінується ОСОБА_1 , не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Наявний в протоколі про адміністративне правопорушення запис ОСОБА_1 , про визнання вини у вчиненні даного правопорушення та письмову заяву про визнання вини суд розцінює критично, оскільки визнання вини автоматично не дає підстав для накладення адміністративного стягнення за інкріміноване правопорушення.

Суд зазначає, що всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом по справі та обвинувачення не може ґрунтуватись лише адміністративним протоколом, без інших належних та допустимих доказів скоєння адміністративного правопорушення.

Отже, суд позбавлений можливості встановити за допомогою допустимих і належних доказів, всі елементи складу інкримінованого ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Ст. 17 Закону України «Про виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язує суди при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно чого суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту , тобто таким, що не залишають місце сумнівам.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Зазначені вище обставини свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КУпАП, за таких обставин провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 164, 245, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 164 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області впродовж 10 діб.

СуддяІ. Д. Калієвський