Справа №: 465/298/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 рокум. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., розглянувши заяву судді Франківського районного суду м. Львова Мигаль Г.П. про самовідвід у справі № 465/298/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

В провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Мигаль Г.П. (згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2023 року) перебуває справа № 465/298/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

11.05.2023 року суддею Мигаль Г.П. заявлено самовідвід від розгляду вказаної справи. Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , стосовно якого складено протокол про адміністративне правопорушення, є присяжним Франківського районного суду м. Львова.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала відвід судді. Проте, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про самовідвід, а тому, при розгляді даної заяви про самовідвід, слід застосувати аналогію права.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у розгляді провадження за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (п. 1 ст. 6).

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. У статті 17 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (п. 56 рішення ЄСПЛ від 06 березня 2018 року у справі «Михайлова проти України») ЄСПЛ нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справі «Моріс проти Франції» (Morice v. France), заява № 29369/10, пункт 73). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді, слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обгрунтованим (пункт 76 рішення). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється».

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошує, що такі правила виражають заінтересованість національного законодавця з приводу усунення всіх обгрунтованих сумнівів щодо неупередженості відповідного судді чи суду, та є спробою забезпечити неупередженість шляхом усунення причин таких проблем. Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, вони спрямовані на усунення будь-якого прояву небезсторонності, і таким чином сприяють підвищенню довіри, яку суди мають вселяти громадськості у демократичному суспільстві. Таким чином, ЄСПЛ вказав, що будь-який суддя, стосовно якого є законні підстави для побоювань у відсутності неупередженості, повинен взяти самовідвід.

Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Вищезазначене кореспондується із пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, відповідно до яких суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Дослідивши заяву про самовідвід, матеріали справи, вважаю, що для недопущення будь-яких сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 , стосовно якого складено протокол про адміністративне правопорушення, є присяжним Франківського районного суду м. Львова, заява про самовідвід судді Мигаль Г.П. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.221, 245, 294 КУпАП, ст. 75 КПК України, суддя

постановив :

Задовольнити заяву про самовідвід судді Франківського районного суду м. Львова Мигаль Г.П., у справі № 465/298/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Відвести суддю Мигаль Г.П. від участі у розгляді справи № 465/298/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Справу № 465/298/23 (провадження № 3/465/1220/23) передати в канцелярію Франківського районного суду м. Львова для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Величко О.В.