Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/464/23
Провадження № 3/382/338/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області від Батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 154018 від 16.03.2023 року, ОСОБА_1 16 березня 2023 року о 21 год. 06 хв. на автодорозі М-03 102 км Яготинський район керував транспортним засобом «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_1 , мав ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість, тремтіння пальців рук. В установленому законом порядку водій відмовився від медичного огляду, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він їхав з дружиною додому з роботи та був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування працівники поліції повідомили, що в нього є ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд в медичному закладі, на що він погодився. Зазначив, що працівники поліції не відсторонили його від керування та дозволили відвезти дружину додому та залишити автомобіль. Проте, погодившись пройти огляд та направляючись вже до медичного закладу в автомобілі поліції, працівники поліції йому неодноразово пояснили, що він не зобов`язаний їхати на огляд та має право відмовитись від його проходження і не їхати далі в лікарню, не роз`яснивши наслідків відмови, лише повідомили, що він може поїхати потім в суд, надати пояснення, а суд вже вирішить це питання.

Про надходження на розгляд суду вказаної справи було повідомлено прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області. Прокурор не скористався правом на участь у розгляді справи. Участь прокурора у вказаній категорії справ не є обов`язковою відповідно до ст. 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Відсутність прокурора при розгляді справи не перешкоджає її розгляду по суті та не є підставою для закриття провадження в справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відповідно до ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). Крім того, відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення відсутність прокурора при розгляді справи не є підставою для відмови судом щодо встановлення обставин та наявності/відсутності складу адміністративного правопорушення в діях/бездіяльності особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно вимог ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Крім того, ст. 53 вказаного Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Приписами п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, законодавцем встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції, відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, не допускається.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, проводиться у відповідності до розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, та вимог КУпАП.

Статтею 266 КУпАП також передбачено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Ознаки сп`яніння поліцейськими мають виявлятися під час спілкування з водієм, виходячи з його поведінки.

Отже, передумовою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння має бути виявлення (встановлення) поліцейським ознак сп`яніння, які передбачені пунктом 4 розділу 1 Інструкції. Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.

Із відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що працівник поліції перевіряє документи водія, який вже їх дістав, та питає, чи вживає водій щось заборонене та чи притягувався за наркотичні засоби, на що отримує негативну відповідь. Потім працівник поліції декілька разів просить плюнути на землю, ще раз перепитує щодо вживання наркотичних речовин. Поліцейський вимагає у ОСОБА_1 показати язик, також на вимогу працівника поліції, останній погодився на огляд його очей, де у цей час йому в обличчя світили ліхтарем, та знову просили плюнути на землю, аби встановити ознаки у ОСОБА_1 наркотичного сп`яніння. Зазначає про те, що зазвичай слина має бути прозора, при цьому, працівник поліції також плює на землю. Вказує, що наркотичні засоби тримаються в организмі протягом місяця. Після чого, ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд у лікаря нарколога, на що останній погодився. Після цього, поліцейський повідомляє, що є ознаки наркотичного сп`яніння, сухість, зіниці очей, що не реагують на світло та трохи трусяться пальці.

Таким чином, відповідно до встановленої Інструкцією процедури, ОСОБА_1 не відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, а погодився.

При цьому, суд звертає увагу, що натомість у протоколі зазначені інші ознаки, а саме: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість, тремтіння пальців рук.

У свою чергу, ознаками відповідно до п. 4 Інструкції є: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; неприродна блідість; виражене тремтіння пальців рук.

Викладене свідчить про те, що озвучені поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння, а також формулювання фактично змінених в подальшому ознак, зазначених вже у протоколі, не узгоджуються з зазначеними положеннями законодавства.

Крім цього, відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Вказана норма є чіткою та імперативною вимогою законодавства, яка розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, в порушення установленої процедури, матеріали справи не містить будь-яких доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та передачі його для керування іншій особі, що також підтверджується відеозаписом.

Навпаки, на відеозапису чітко зафіксовано, що після озвучення ознак наркотичного сп`яніння та надання ОСОБА_1 згоди на проходження огляду в лікарні, працівниками поліції фактично дозволено ОСОБА_1 продовжити свій рух автомобілем, відвезти дружину додому та залишити транспортний засіб біля будинку.

Тобто, маючи підозру щодо перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, поліцейські дозволили йому керувати автомобілем вулицями населенного пункту протягом приблизно п`ятнадцяти хвилин, тобто, у випадку обґрунтованості такої підозри, фактично порушувати ПДР та наражати на небезпеку інших ймовірних учасників дорожнього руху.

В подальшому, отримавши згоду особи на проходження медичного огляду у медичному закладі, виїхавши на трасу та направляючись до лікарні в м. Борисполі, працівники поліції за власною ініціативою повідомляють ОСОБА_1 , що якщо він вживав наркотичні засоби, то медичний аналіз покаже їх наявність у організмі навіть місячної давності і відносно нього буде складено протокол за те, що він перебував у наркотичному сп`янінні або він може відмовитись і вони складуть протокол за відмову і зазначать лише ознаки. Почувши це ОСОБА_1 почав вагатися, запитував про наслідки, на що поліцейський зазначив, що водій поїде в суд, надасть свої пояснення, а суд вже вирішить це питання, і жодного разу поліцейський не надав чіткої відповіді щодо наслідків відмови. Таким чином, суд вважає неприпустимими дії працівників поліції, які своїми маніпулятивними висловлюваннями, за власною ініціативою, вже після надання згоди ОСОБА_1 на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння відповідно до встановленого порядку, фактично схилили його до відмови від такого огляду, не роз`яснивши ані обов`язок водія пройти такий огляд, ані наслідки такої відмови, які перебачені законом.

На переконання суду, працівник поліції після пропозиції проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та вже отримавши на це фактичну згоду від ОСОБА_1 не мав в подальшому законних підстав за власною ініціативою маніпулятивно схиляти юридично необізнану особу до зміни її вже чітко висловленої позиції дорогою до медичного закладу. Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 самостійно висловлену ним чітку згоду на проходження огляду не змінював, не був ініціатором не їхати далі в лікарню, проте погодився із неоднарозово висказаним наполегливо запропонованим працівником поліції варіантом не проходити огляд, тобто у безпосередньому причинному зв`язку з їх висловлюваннями, які створили у нього враження настання більш сприятливих наслідків.

Також, суд оцінює дії працівників поліції щодо вимоги здійснювати плювок з ротової порожнини як неприпустимі, та такі, що не передбачені жодним нормативним актом та порядком проведення огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, не заперечуючи важливість та необхідність профілактичної роботи по недопущенню керування транспортними засобами в стані як алкогольного так і наркотичного сп`яніння, вважає за необхідне наголосити, що така робота має проводитись виключно в правовому полі та не допускати зазіхань на права людини.

Працівник поліції не може свавільно звинувачувати будь-яку особу в тому, що вона перебуває в стані наркотичного сп`яніння і таким чином надмірно втручатися в її особисте життя, вимагаючи поїхати до лікувального закладу. Лише за наявності об`єктивних ознак, передбачених Інструкцією, поліцейський має запропонувати особі пройти медичний огляд на стан сп`яніння.

Суд дійшов висновку, що навіть з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, обставини, які були встановлені із відеозаписів нагрудних камер працівників поліції, можуть свідчити про недотримання поліцейськими Батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України вимог закону та прав людини.

Таким чином, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б засвідчили обставини щодо події і складу правопорушення, а також вину ОСОБА_1 у інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При цьому суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п. 43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, дійшов висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обґрунтований сумнів.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми законодавства, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 130, 247, 251, 252, 266, 280 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 294 КУпАП і може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя М. М. Нарольський