ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2546/22 Номер провадження 33/814/829/23Головуючий у 1-й інстанції Ситник О.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Яковенко Г.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 21.09.2022 року о 22 год. 28 хв. в м. Миргород по вул. Гоголя, 14, він керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 під безперервну відеофіксацію на нагрудну бодікамеру, що підтверджується тестом №996 від 21.09.2022 року, результат тесту 2,29 проміле, водія від керування відсторонено. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано, як порушення вимог п.2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова була прийнята судом першої інстанції із неповним з`ясуванням обставин справи, невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що обставини справи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_2 та безпідставно відхилено факт пересідання на ходу.

Апелянт стверджує, що він не порушував ПДР України і не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Стверджує, що 21.09.2022 року на момент зупинки автомобіля під час дії комендантської години, транспортним засобом керувала ОСОБА_2 . Оскільки він, ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, то за кермо його автомобіля сіла ОСОБА_2 . Спускаючись із мосту по вулиці Гоголя, у дзеркало заднього виду було помічено автомобіль поліції із ввімкнутим синім проблисковим маячком, що викликало у ОСОБА_2 панічний страх, оскільки у неї відсутнє право на керування транспортним засобом і діяла комендантська година. ОСОБА_1 стверджує, що він керувався «хибним проявом чоловічого джентльменства» і запропонував ОСОБА_2 помінятися місцями на ходу. Після того, як вони помінялися, до дверцят підійшов патрульний поліцейський. Проте, на його думку, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги його пояснень, проявив явну упередженість, взявши за основу протокол про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.09.2022 року о 22 год. 28 хв. в м. Миргород по вул. Гоголя, 14, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 під безперервну відеофіксацію на нагрудну камеру, що підтверджується тестом №996 від 21.09.2022 року, результат тесту 2,29 проміле, водія від керування відсторонено. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано, як порушення вимог п.2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №007478 від 21.09.2022 року (а.с.1), рапортом інспектора СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 21.09.2022 року (а.с.4), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 та результатами проведення тестування на алкоголь №996 від 21.09.2022 року, які становлять 2,29 проміле (а.с.5,6), відеозаписом подій, які сталися 21.09.2022 року (а.с.7).

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.9а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.9а ПДР України.

Доводи апелянта про те, що він не керував зазначеним вище транспортним засобом, а помінявся місцями з ОСОБА_2 , яка злякалася, що керує без прав та під час комендантської години, суд відхиляє з наступних підстав.

Натомість, судом першої інстанції було вірно встановлено, що із відеозапису, долученого до матеріалів справи, чітко вбачається, що в автомобілі працівників поліції ведеться зйомка, попереду рухається автомобіль та включивши правий покажчик повороту почав гальмувати, після зупинки автомобіля бокові двері автомобіля відкрив водій чоловічої статі, а жінка сиділа на пасажирському сидінні. Ніяких заперечень щодо того, що він керував автомобілем, водій ОСОБА_1 не висловлював, подібних заяв не вбачається і із реплік пасажирки.

Крім того, долученим до матеріалів справи відеозаписом також зафіксовано проведення працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, який підтвердив перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, результат 2,29 проміле алкоголю у видихуваному повітрі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що з даних відео файлів вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював своїх заперечень стосовно показання результатів огляду та не наполягав на проведенні огляду у закладі охорони здоров`я.

Враховуючи вищенаведене, твердження апелянта щодо того, що автомобілем в той момент 21.09.2022 року в 22 години 28 хвилин у м. Миргороді по вул. Гоголя, коли автомобіль був зупинений працівниками поліції керував не ОСОБА_1 , а інша особа ОСОБА_2 , суд не може взяти до уваги, адже такі твердження спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

З відеозапису вбачається, що з-за керма автомобіля вийшов водій ОСОБА_1 , на пасажирському сидінні перебувала особа жіночої статі, яка вийшла із автомобіля та на підвищених тонах вела розмову із працівниками поліції, її особа не була встановлена, ніяких пояснень жінка не надавала, ніяких усних заяв про те, що перебувала за кермом автомобіля, вона не давала.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи обставини справи, викладені вище, які підтверджені належними та допустимими доказами у справі, суд відхиляє такі твердження апелянта, адже вони зовсім не узгоджуються із встановленими фактами у цій справі, і направлені на те, щоб уникнути відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Згідно положень ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин