Справа № 513/2/23
Провадження № 3/513/282/23
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року суддя Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С.

розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №1 Білгород - Дністровського РВП Головного управління Національної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, посвідчення водія серії НОМЕР_1 (згідно даних протоколу), якому роз`яснено вимоги ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, -

за ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В :

25.07.2022 року о 00-40 год., ОСОБА_1 , керував автомобілем марки ВАЗ-2103, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаювся по вулиці Жовтневій с.Зоря, Білгород-Дністровського району, Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота та почервонінням очей. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, тобто порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду, направив письмові пояснення від 11.04.2023 року, в яких просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки він вважає, що діяв в умовах крайньої необхідності, дійсно він сів за кермо автомобіля, так як йому необхідно було доставити додому хлопця ОСОБА_2 , у якого стався приступ епілепсії. ОСОБА_1 визнав, що перед тим, як сісти за кермо автомобіля він вживав пиво.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , своєї провини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав, просить провадження у справі закрити з підстав викладених у його поясненнях. Додав, що він та компанія відпочиівали у барі. Поряд за столом сидів ОСОБА_2 . Раптово останньому стало погано та він втратив свідомість. Всі в селі знають, що ОСОБА_2 страждає на епілепсію. Викликали швидку допомогу та зателефонували батьку ОСОБА_2 , так як матері в нього немає. Батько ОСОБА_2 негайно прибіг та попросив відвести сина ОСОБА_2 додому, так як ліки знаходяться вдома. Оскільки зі всієї компанії він був найтверезішим та знайомий віддіав йому ключи від машини, він завів машину, погрузили ОСОБА_2 і разом з батьком відвіз їх додому.Вдома ОСОБА_2 батько надав допомогу та надав ліки і коли його стан поліпшився він поїхав до бару. Коли повернувся то біля бару були працівники поліції. Як з`ясувалось пізніше, швидка допомога пізно приїхала та хлопці влаштували скандал з працівниками швидкої допомоги, які викликали працівників поліції. Коли він під`їхав до бару, щоб віддати автомобіль то працівники поліції склали на нього адмінінстративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. Вважає, що даний протокол складений незаконно, оскільки він почав керувати автомобілем у стані крайньої необхідності, для надання хворому негайної допомоги, тому що у разі ненадання такої допомоги у стані коли у людини стався приступ епілепсії, могло б привести до його смерті. Просить провадження у српаві закрити.

В призначене судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, до суду направи запяву про подальшимй розгляд справи за його відсутністю.

Суддя визнав за можливе продовжити розгляд справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адмінінсративне правпорушення ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що дійсно його син ОСОБА_2 з дитинства страждає на епілепсію. 25.07.2022 року йому зателефонували та повідомили, що його сина ОСОБА_2 стався приступ епілепсії та він втратив свідомість. Він терміново прибіг до бару та попросив, щоб відвезли сина додому, так як всі ліки сина вдома. Сина на автомобілі відвіз ОСОБА_1 . Вдома сину надали першу допомогу, стан здоров`я сина почав поліпшуватися та ОСОБА_1 поїхав. Якщо б сину не надали своєчасно допомогу то він би помер.

З наданої суду довідки Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медіцини катастроф» Одеської обласної ради та Єдина оперативна диспетчерства служба надали суду довідку про те, що дійсно 25.07.2022 року диспетчер ОСОБА_4 отримала виклик з АДРЕСА_2 привід до виклику: непритомність / порушення свідомості у чоловіка віком 30 років.

Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи не вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно достатті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

У постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій. Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я ОСОБА_2 не могла бути усунута іншими дієвими засобами. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.

Отже, положеннями КУпАПпередбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дій особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі п. 4 ч. 1ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Згідно з ч.1 п. 3 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП, виносить постанову про закриття справи.

Керуючись ст.ст. 247, 252, 283-285, 287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 КУпАП та ч.1 ст. 287 КУпАП.

В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці з дня набрання нею законної сили.

Суддя В. С. Миргород