Справа № 487/2175/22
Провадження № 3/487/10/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря: Попович В.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: не відомо.

за 124, ч.1 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ААБ №325524 від 02.07.2022 року о 21:00 год. в м. Миколаєві, по вул. Білій, біля буд. №71, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керування та скоїв наїзд на стовп. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, з матеріальними збитками. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3б, 12.1 ПДР України.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

Окрім того, відповідно до протоколу серії ААБ№110860 від 02.07.2022 року о 21:00 год., в м. Миколаєві по вул. Біла, 71, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з явними ознакам алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки та в установленому законом медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року адміністративні справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єднано в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину в порушенні ПДР України не визнав, пояснивши, що в зазначений в протоколі час, дійсно відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), проте під час вказаної події керування транспортним засобом здійснював не він, а його товариш, який після ДТП поїхав за евакуатором для пошкодженого автомобіля. Також звернув увагу на те, що на час прибуття поліцейських на місце події, автомобіль стояв із вимкненим двигуном.

На підставі викладеного вважає, що співробітниками поліції було безпідставно запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння, що і слугувало підставою для його відмови від проходження такого огляду. В зв`язку з чим, провадження у справі просив закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Розгляд справи просив проводити за відсутності його та його захисника.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , дослідивши письмові матеріали справи та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції які було надано УПП у Миколаївській області, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративною впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.251 КпроАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст.252 КпроАП України встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України (протокол серії ААБ №325524) суд виходить з наступного.

Статтею 124 КпроАП України передбачена відповідальність особи в разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Положеннями п. 2.3 «б» ПДР України передбачено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того що, саме ОСОБА_1 у встановлений у протоколі час та дату керував транспортним засобом Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

Так, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції №474900 та №474681 вбачається, що на момент їх прибуття на місце пригоди ОСОБА_1 , перебуває поза транспортним засобом.

В судовому засіданні, інспектор 1 взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області Мкртчян О.Р., пояснив що 02.07.2022 року відповідно інформації наданої громадянином - ОСОБА_3 їм стало відомо, що невідома особа керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), по вул. Біла, 71 у м. Миколаєві, створив аварійну ситуацію на дорозі, в результаті якої здійснив наїзд на стовп. Проте чи керував у цей момент, вказаним транспортним засобом, саме ОСОБА_1 йому достеменно не відомо.

Прибувши на місце події, він побачив чоловіка, (як в подальшому було встановлено ОСОБА_1 ), який перебував біля автомобіля Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який був пошкоджений в результаті наїзду на стовп, в цей час свідка ОСОБА_3 на місці події не було.

Разом з тим, відповідно до наявних в матеріалах справи письмових пояснень свідка ОСОБА_3 , він керуючи транспортним засобом рухався по пр. Центральному в бік мкр. «Намив» у м. Миколаєві, став свідком того, як водій транспортного засобу «Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), створив для нього, аварійну ситуацію на дорозі. В подальшому на вул. Київська, біля буд. №1 у м. Миколаєві він побачив, як вказаний транспортний засіб здійснив контактування з бордюрним каменем який відгороджував проїзну частину від пішохідної, в результат чого здійснив зіткнення із стовпом. Як в подальшому йому стало відомо вказаним водієм був ОСОБА_1 .

Проте, у зв`язку із неодноразовою неявкою в призначені судові засідання свідка ОСОБА_3 , який належним чином повідомлявся про час та дату вказаних судових засідань, зазначені вище розбіжності в показах усунути немає можливості.

Зокрема суд позбавлений об`єктивної можливості усунути розбіжності стосовно того: яким чином свідком ОСОБА_3 було встановлено особу водія ОСОБА_1 з урахуванням того, що на момент прибуття працівників поліції на місце події він був відсутнім. Також розбіжності містяться і в зазначені місця та хронології подій які передували ДТП.

Таким чином матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 в зазначений в протоколі час, дійсно керував транспортним засобом.

В свою чергу протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №325524 від 02.07.2022 року не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КпроАП України, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпроАП України, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч. 2 ст. 52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.124 КпроАП України таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Вина особи повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, повинен бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за вчинення адміністративного правопорушення за викладених у протоколі обставинах.

Виходячи з наведеного, у суду виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КпроАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п.п.2.3 «б», 12.1 ПДР України, суд приходить до висновку, щодо відсутності у його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КпроАП України, а за такого провадження у справі підлягає закриттю.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КпроАП України (протокол серії ААБ №110860) суд виходить з наступного.

Диспозицією ст. 130 КпроАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КпроАП України полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями п. 1.10 ПДР України визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до положень п. 4 ІХ Розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2016 року №1395, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, як було встановлено судом, рішення про необхідність огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 приймалось співробітниками поліції не після зупинки транспортного засобу «Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), а на місці ДТП за участю вищевказаного транспортного засобу. У той же час особу водія, було встановлено співробітниками поліції пізніше, зі слів свідка ОСОБА_3 , який вказав на ОСОБА_1 як на особу яка, на його думку, керувала вищевказаним транспортним засобом за деякий час до вчинення ДТП.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких відомостей на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) в момент вчинення ДТП.

Таким чином, зважаючи на те, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в зазначений в протоколі час, суд приходить до висновку, що протокол серії ААБ № 110860 від 02.07.2022 року, складено з порушенням вимог законодавства, що в свою чергу свідчить про те, що зазначений протокол, не може вважатись доказом порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та як наслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпроАП України.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За положеннями ст.7 ч.ч.1, 2 КпроАП України - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративною правопорушення.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п.п.2.5 ПДР України, суд приходить до висновку, щодо відсутності у його діях складу правопорушення. передбаченого ст.130 ч.1 КпроАП України, а за такого провадження у справі підлягає закриттю .

Керуючись статтями 247, 284 ч.1 п.3 КпроАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпроАП України - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпроАП України - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня винесення та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду у строк та порядку передбачені ст.294 КУпАП.

Суддя С.В. Щербина