Справа № 503/849/23
Провадження №3/503/667/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП,

встановив:

08 липня 2023 року о 02.00 годині ОСОБА_1 перебуваючи за місцем мешкання розташованим за адресою: АДРЕСА_2 вчинила відносно своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, нецензурна лайка, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1732 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнала вчинення вище вказаного правопорушення та розкаялася у його вчиненні пояснивши, що у дочки з`явились прояви ігнорування її материнських настанов, внаслідок чого сталося вище наведене діяння. Відзначив, що занепокоєна можливою втратою в майбутньому контролю над дочкою у разі якби не пересікла ігнорування своїх настанов, хоча визнає, що спосіб сам по собі неправильний. Також зазначила, що інвалідності не має.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступне.

Частиною першою ст. 1732 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

При цьому, згідно пунктів 14 і 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII (надалі за текстом Закон), психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; а фізичне насильство - форма домашнього насильства, що серед іншого включає ляпаси.

Крім того, ч.7 ст. 150 СК України передбачає заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Суд вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного правопорушення повністю доказана в частині скоєння домашнього насильства фізичного характеру у прояві ляпасу, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАБ № 931979 від 09.07.2023 року (а.с.2), який підписаний ОСОБА_1 без яких-небудь заперечень щодо викладених у ньому обставин та із зазначення в графі пояснень по суті порушення визнання фактів нанесення удару дочці і висловлювання нецензурною лайкою, а також зазначення своєї згоди із цим протоколом; поясненнями малолітньої потерпілої ОСОБА_2 , наданими нею письмово 09.07.2023 року (а.с.5) у присутності матері ОСОБА_1 , згідно яких конфлікт стався після того, як її мати ОСОБА_1 о 24.00 годині сказала їй, яка перебувала вдома із неповнолітнім ОСОБА_3 , щоб вони розходились по домівках, але вони не послухали та допускали прояви поведінки, яка не відповідала їх віку розвитку та умовам обстановки, внаслідок побаченого мати вигнала ОСОБА_3 та почала з нею сваритися, нецензурно висловлювалась та обзивала її брутальними словами (про нанесення удару, зокрема по обличчю. Не відзначено), при цьому о 02.00 годині вона вийшла з хати вслід за ОСОБА_3 та наздогнав його сказала, що мати долонею ударила її по обличчю в район правого ока і в неї від цього синець, після чого вони пішли разом до родичів ОСОБА_3 , де закрившись перебували до приїзду працівників поліції о 15.00 годині 08.07.2023 року; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 09.07.2023 року (а.с.7), в яких остання пояснила, що о 04.00 годині 08.07.2023 року до неї до дому прийшов її племінник ОСОБА_3 разом з дівчинкою 12-13 років, яка була в піжамі та на щоці якої був синець, який зі слів останньої виник від побиття матір`ю; а також поясненнями самої ОСОБА_1 , наданими нею в судовому засіданні під час судового розгляду, згідно яких вона була змушена відповідно до умов ситуації, яка склалась, дати ляпас дочці і насварити її, бо інакше вона втратила контроль над її вихованням, хоча при цьому засуджує себе за цей вчинок, а також за те, що допустила саме виникнення обставин, які привели до відповідної події.

В свою чергу суд не приймає письмові пояснення малолітнього свідка ОСОБА_3 від 09.07.2023 року (а.с.7), оскільки останні, згідно їх змісту, були отриманні від нього не у присутності його законного представника або педагога чи психолога. Відтак дане письмове пояснення визнається судом недопустимим доказом.

Водночас суд вважає необхідним зауважити, що «сварка» конкретно не визначена у пункті 14 ч.1 ст. 1 Закону до проявів психологічного насильства, а віднесення її до «інших діянь» потребує надання оцінки умов конкретної ситуації, а саме самих застосованих висловлювань, тону і гучності.

Матеріали справи не містять відомостей про останні, у зв`язку з чим суд не може прийти до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 було наявне домашнє насильство психологічного характеру. Хоча «сварку» не можна визнати заходами, які відповідають загально прийнятими для виховання дітей, але водночас батьки повинні мати можливість застосування для дітей таких заходів виховання, які здатні принести позитивні результати не порушуючи при цьому права дитини. За конкретних умов сварка дитини у формі засудження і прояву невдоволення її діями може мати місце для ефективності виховання, якщо застосоване до цього викладення засудження неправильності дій вчинених дитиною не приносить потрібного результату. В свою чергу, якщо сваркою охарактеризується підвищення тону, за певних умов навіть значне, то залежно від мети та нагальності превентивної функції упередження негативних наслідків від дій дитини також може мати обмежене застосування за умов відсутності приниження людської гідності дитини.

У зв`язку з чим суд вважає необхідним виключити із змісту пред`явленого адміністративного обвинувачення ознаки об`єктивної сторони правопорушення щодо домашнього насильства психологічного характеру.

Суд не виправдовує діяння ОСОБА_1 щодо скоєння домашнього насильства фізичного характеру, але бере до уваги, що малолітня ОСОБА_2 , перед вчиненням ОСОБА_1 відповідного діяння, вчинила дії, які можна оцінити як прояв відсутності потреби дослухатися до матері, що підтверджено у змісті письмових пояснень самої малолітньої потерпілої ОСОБА_2 .

Надані в судовому засіданні ОСОБА_1 усні пояснення вказують на наявність у неї материнської турботи про формування особистості своєї малолітньої дочки, її здатності контролювати її зростання і відповідальності за саме її виховання. Водночас ОСОБА_1 не є фахівцем у галузі психології, зокрема дитячої психології.

При цьому, раніше ОСОБА_1 не притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 1732 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, у відповідності до положень ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня її вини, майнового стану, визнаючи обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення щире розкаяння винної, не знаходячи обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, і беручи до уваги, що вчинене адміністративне правопорушення за конкретних умов справи можливо визнати малозначним, суд вважає за необхідне звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно вимог ч.2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи. У зв`язку з чим суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 22, 23, 33-35, 173, 213, 221, 246, 268, 280, 283-284 КУпАП,

постановив:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП, і обмежитись оголошенням їй усного зауваження.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.В. Вороненко