Справа № 352/235/23
Провадження № 33/4808/486/23
Категорія ст.173-2 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, стосовно якої провадження закрито ОСОБА_1 та його захисника адвоката Яремчука О.О., представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Ярицького Л.І.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката захисника Яремчука О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1

провадження в справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2023 року о 19 год. 30 хв., ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство стосовно колишньої дружини ОСОБА_2 , з якою продовжує спільно проживати, під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск.

На вищевказану постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2023 року адвокатом Яремчук О.О., в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій він вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 534526 від 02.02.2023 року щодо ОСОБА_1 складений з суттєвими порушеннями вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформленням матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС 06.11.2015 № 1376, зареєстрованої в МЮ України 01.12.2015 за №1496/27941.

Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив право на захист ОСОБА_1 та принцип рівності сторін процесу.

Покликається на те, що суддя не в праві самостійно вносити доповнення, зміни у протокол про адміністративне правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим та свідчить про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушення права на захист, рівність сторін процесу.

Звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не викладена суть адміністративного правопорушення та не зазначив які саме дії були вчинені правопорушником.

Разом з тим, суд першої інстанції самостійно відредагував фабулу адміністративного правопорушення та зазначив, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру, що виразились в образах на адресу колишньої дружини, внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю, що повністю доведено в суді.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, не оцінені в сукупності з іншими доказами, не спростовані та взагалі не зазначені в оскаржуваній постанові усні пояснення ОСОБА_1 , дані ним безпосередньо в судовому засіданні під час розгляду справи.

Звертає увагу на те, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 винним себе не визнає, так як жодного домашнього насильства не вчиняв. Вказував, що проживає з колишньою дружиною ОСОБА_3 , яка була ініціатором розлучення. Остання погрожує йому виселенням, у зв`язку з чим влаштовує йому постійні скандали та провокує конфліктні ситуації.

Вважає, що суд першої інстанції при дослідженні наявних матеріалів справи та доказів не дав їм належну оцінку, не звернув увагу на наявні суперечності між ними, та зробив передчасний висновок про їх належність, достовірність та допустимість.

Зазначає, що відомості у вказаному протоколі, а також пояснення ОСОБА_2 від 26.01.2023 року про агресивну поведінку ОСОБА_2 , що мала місце близько 19 год.30 хв. 26.01.2023 року висловлювання ним при цьому образ та погроз вбивством , не підтверджуються, жодними іншими доказами у справі і категорично заперечуються ОСОБА_1 .. Також жодного виклику на лінію «102» в цей час від потерпілої ОСОБА_2 не поступало.

Просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Яремчук О.О. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і винести нову, якою закрити справу за відсутності події і складу правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилась, хоча в установленому законом порядку повідомлялась про розгляд апеляційної скарги, не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердила поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів її представника вбачається, що вона знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак не бажає приймати участь у судовому засіданні, оскільки повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що потерпіла ОСОБА_2 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялась про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомила про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь потерпілої не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілої.

Представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Ярицького Л.І. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважав доведеним вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду необхідно скасувати та закрити провадження по справі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Апеляційний суд вважає, що формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні та які дозволяють прийти до висновку про наявність складу відповідного правопорушення в діях обвинуваченого.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність за домашнє насильство настає за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративні правопорушення серія ВАВ №534526 від 02.02.2023 року ОСОБА_1 26 січня 2023 року о 19 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство стосовно колишньої дружини ОСОБА_2 , з якою продовжує спільно проживати, під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск.

В протоколі зазначено, що при його складанні свідків не було.

ОСОБА_1 було ознайомлено із правами та обов`язками у відповідності до вимог КУпАП та Конституції України, та повідомлено про розгляд справи в Тисменицькому районному суді, про що свідчить його власноручний підпис.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено, про що свідчить його власноручний підпис.

Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначено які саме дії були вчинені ОСОБА_1 стосовно потерпілої та в чому саме полягало вчинення ним домашнього насильства, в якій формі та в який спосіб воно було вчинено.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що зміст формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення не дозволяв ОСОБА_1 зрозуміти суть правопорушення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді від висунутого обвинувачення.

Так, зміст формулювання обвинувачення у вчиненні правопорушення у виді домашнього насильства у протоколі про адміністративне правопорушення не можна визнати конкретним, оскільки в ньому не зазначена суть правопорушення та не вказано які саме дії (об`єктивна сторона правопорушення) були вчинені правопорушником.

Зокрема, під об`єктивною стороною правопорушення необхідно розуміти сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно-небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення лише констатується факт вчинення правопорушником домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_2 і не зазначається які саме незаконні дії та в який спосіб були вчинені правопорушником, що позбавляє правопорушника здійснювати ефективний захист своїх інтересів, а суд перевірити твердження про вчинення відповідного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», «Карелін проти Росії», звертає увагу на те, що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі, яка притягається до відповідальності, формулювання обвинувачення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено сторонами перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, судовий розгляд справи в суді першої інстанції стосовно ОСОБА_1 не можливо визнати об`єктивним та справедливим, оскільки суд першої інстанції, демонструючи явну упередженість та грубо порушуючи право на захист, вийшов за межі висунутого обвинувачення та безпідставно зазначив у мотивувальні частині судового рішення про вчинення правопорушником дій у вчиненні яких останній не звинувачувався.

Зокрема, суд першої інстанції вказав мотивувальній частині судового рішення, що «у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру, що виразились в образах на адресу колишньої дружини, внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю, що повністю доведено в суді.»

Апеляційний суд звертає увагу на те, що такий висновок суду взагалі носить суперечливий характер, оскільки твердження про наявність ознак певного правопорушення не свідчить про доведеність вини у вчиненні правопорушення .

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Разом з тим, сукупність наявних в матеріалах справи доказів свідчить про те, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_4 тривалий час існують конфлікті відносини.

Зокрема, обидві сторони вказують на наявність саме конфліктних відносин та звинувачують один одного у вчиненні неправомірних дій.

Так, до матеріалів справи доданий рапорт старшого інспектора чергового ВП №1 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Залізняка І.П., з якого вбачається, що 26.01.2023 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 270 від 26.01.2023 року, як домашнє насильство. А саме, 26.01.2023 року о 22 год.21 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_2 про те, що по АДРЕСА_2 , у неї відбулася сварка з колишнім чоловіком ОСОБА_1 , який стукає в двері. Прибувши, за вищевказаною адресою, із заявами звернулася ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , повідомивши про конфлікт між ними, оскільки вони розлучені та проживають спільно за вказаною адресою.

Так, до матеріалів справи додано протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та пояснення потерпілої ОСОБА_2 (а.с.4-5), в яких вона вказала, що вона проживає спільно з колишнім чоловіком ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , з яким у неї неприязні відносини. Зазначає,що її чоловік неодноразова вчиняв конфлікти, у зв`язку з чим стосовно нього складалися протоколи про вчинення домашнього насильства та виносились заборонні приписи. Вказує, що 26.09.2023 року вона повернулася з роботи о 19 год. та одразу ж зачинилася у своїй кімнаті. Однак, її колишній чоловік почав вибивати їй двері та погрожувати фізичною розправою, які вона сприймала як реальні, Просить притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення домашнього насильства та винести заборонний припис щодо заборони спілкування та виселення із будинку.

Із пояснення свідка ОСОБА_5 вбачається, що 26.01.2023 року до неї подзвонила дочка ОСОБА_2 і повідомила, що колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє щодо останньої домашнє насильство. при розмові з дочкою, вона чула, що хтось сильно стукає їй в двері, ОСОБА_2 була налякана і просила про допомогу та повідомила, що викликала працівників поліції. Зазначає,що свідком даних конфліктів вона була неодноразово. Вказує, що колишній чоловік її дочки ОСОБА_1 неодноразово у її присутності вчиняв домашнє насильство щодо останньої та погрожував фізичною розправою.

До матеріалів справи додано протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та пояснення ОСОБА_1 , в яких він вказує, що 26.01.2023 року прийшов з роботи та відпочивав у себе в кімнаті. Зазначає,що колишня дружина проживає на другому поверсі та постійно приходить у нетверезому стані додому. Оскільки остання гучно стукала дверима, на що ОСОБА_1 звернув її увагу, що так робити не можна.

Із рапорту ДОП відділення поліції №1 Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Дилина І. вбачається, що в ході проведення перевірки з ОСОБА_2 була проведена бесіда профілактичного характеру та роз`яснення про неприпустимість вчинення конфліктних ситуацій та пріоритетність мирного вирішення суперечок. Також ОСОБА_2 було повідомлено про притягнення до адміністративної відповідальності у разі вчинення протиправних дій.

Також до матеріалів справи,долучено довідку про результати проведення перевірки інформації викладеної у зверненні.(а.с. 16)

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_4 не є подружжям і не є членами однієї сім`ї, оскільки шлюб між ними розірвано в установленому законом порядку, спільно не проживають, однак є колишнім подружжям, на яке відповідно до ст.3 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» розповсюджується дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

Разом з тим, сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що між ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_4 ними склалися стійкі конфліктні відносини, які призводять до суперечок та скандалів, оскільки кожна із сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 26.01.2023р. застосовував до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство та вчинив будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування з метою нанести їй моральну шкоду, шкоду її фізичному чи психічному здоров`ю.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що під час подій 26.01.2023 року його дії не виходили за межі звичайних конфліктних відносин між колишнім подружжям, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілої з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд, проаналізувавши сукупність наявних у справі доказів, враховуючи неконкретність висунутого обвинувачення, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_2 недоведена.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на те, що вказаний кодекс не передбачає можливості закриття провадження за недоведеністю вини у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, у разі встановлення недоведеності вини у вчиненні правопорушення, суд зобов`язаний закривати провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки саме ця правова підстава для закриття провадження відповідає інтересам особи, вину якої не було доведено в суді.

Враховуючи наведене, керуючись принципом доведеності вини поза розумним сумнівом, апеляційний суд вважає , що апеляційну скаргу захисника адвоката Яремчука О.О., в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити та вважає за необхідне скасувати постанову суду та прийняти нову, якою закрити вказане провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Яремчука О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 , якою закрито провадження по справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв