Справа №487/1728/23
Провадження № 33/812/221/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Лагоди Анатолія Анатолійовича у приміщенні цього ж суду 19 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№331213 від 17 жовтня 2022 року, який направлений на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва, водій ОСОБА_1 17 жовтня 2022 року о 10 год. 40 хв. керував транспортним засобом Ford Fusion, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві, вул. Київська 3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - почервоніння шкіри обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі - закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення серія ААБ №331213 від 17 жовтня 2022 року, що відмовляється проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я.

Посилання судді в постанові на те, що відмова особи від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі підтверджується відеофіксацією та іншими матеріалами справи, не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки відмовився, оскільки його відволікав телефон (постійно дзвонили люди, які його чекали та потребували його допомоги як волонтера); поліцейські не надали йому достатньої інформації щодо сертифікації, моделі та технічного стану алкотестеру.

Крім того ОСОБА_1 не заперечував пройти огляд у медичному закладі, але не мав можливості витрачати значну кількість часу з метою доведення своєї невинуватості, так як поспішав виконати свої прямі волонтерські обов`язки.

Також у працівників поліції був відсутній алкотестер, що підтверджується записом з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського.

ОСОБА_1 зауважує, що відеозапис місить здебільшого розмови працівників поліції між собою, що підтверджує факт затягування часу та позбавлення його можливості надати допомогу людям, які її потребували.

Крім того, в матеріалах, доданих до протоколу, відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також його перебування в стані сп`яніння.

Рапорт, доданий до протоколу ААБ №331213, складений особою, яка не приймала участі під час зазначеної події, а тому не може бути належним доказом.

Під час складання протоколу серії ААБ №331213 працівником поліції в присутності ОСОБА_1 не оформлювалось та не було вручено направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте воно є наявним в матеріалах справи. Крім того зазначене направлення було складено особою, яка не була присутньою як під час зупинки, так і під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Крім того відеозапис подій 17 жовтня 2022 року не є безперервним.

При ухваленні постанови суд першої інстанції порушив ст. 6 Конвенції, практику ЄСПЛ та ст.62 Конституції України, оскільки не можна вважати, що винуватість ОСОБА_1 доведено поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ№331213 від 17 жовтня 2022 року водій ОСОБА_1 17 жовтня 2022 року о 10 год. 40 хв. керував транспортним засобом Ford Fusion, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві, вул. Київська 3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - почервоніння шкіри обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку.

Цей протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Будь-яких зауважень або заперечень щодо факту керування автомобілем або щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння протокол не містить.

Від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Достовірність викладених у протоколі відомостей, зокрема, факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - як поліцейськими на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, також підтверджено іншими доказами: відеозаписом правопорушення, який досліджувався у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і в якому зафіксовані усі викладені в протоколі серії ААБ№331213 від 17 жовтня 2022 року обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Зокрема, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом, відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі. Фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог частини 2 статті 266 КУпАП.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, що підтверджено фіксацією технічними засобами відеозапису суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом Ford Fusion, номерний знак НОМЕР_1 , апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№331213 долучено диск з відеозаписом подій 17 жовтня 2022 року.

Так, з початку відеозапису вбачається, що транспортний засіб Ford Fusion, номерний знак НОМЕР_1 , припаркований на узбіччі дороги, водій ОСОБА_2 відповідає на питання працівників поліції, зазначає що він є колишнім працівником поліції. Тобто ОСОБА_1 вчиняє дії, які притаманні особі, яка керує транспортом та несе за це відповідальність.

При цьому ОСОБА_1 не заперечує, що автомобілем під час зупинки керував саме він, тоді як поліцейський неодноразово, звертаючись до нього, називає його «водій», «пане водій».

Поряд з ОСОБА_1 знаходиться пасажирка, яка зазначає, що вчора в неї був день народження і вони святкували, пили вино.

Крім того в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що на момент зупинки транспортного засобу у працівників поліції був відсутній алкотестер Драгер, чим підтвердив, що за кермом транспортного засобу перебував саме він.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом Ford Fusion, номерний знак НОМЕР_1 , 17 жовтня 2022 року за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ№331213 від 17 жовтня 2022 року.

Посилання скаржника на те, що автомобілем він не керував, спростовується вищеназваними доказами, а тому є непереконливим. До того ж, те, що він керував транспортним засобом та зупинився на вимогу працівника поліції на вул. Київській за обставин, викладених у протоколі, ОСОБА_1 пояснив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на те, що відеозйомка не містить доказів керування автомобілем саме ним, не спростовують висновки суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування постанови суду.

Відеозйомка керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковою, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

З відеозапису, доданого до протоколу, також вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ( час запису 10:46:01;10:46:51; 10:47:15;10:47:34) або у відповідному медичному закладі (час запису10:46:13; 10:58:06).

Проте ОСОБА_1 або просив час подумати або відмовлявся від проходження зазначеного огляду (час запису10:46:03, 10:46:15; 10:47:37).

На питання працівника поліції, чи буде ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, той відповів- «Я майор міліції, я все знаю».

Така поведінка ОСОБА_1 на пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння не може бути розцінена судом інакше, ніж відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, зокрема, на стан алкогольного сп`яніння, та спростовує посилання апелянта на те, що від огляду у медичному закладі він не відмовився.

Ці обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, а також змістом апеляційної скарги, в якій ОСОБА_1 зазначає, що не заперечував пройти огляд у медичному закладі, але не мав можливості витрачати значну кількість часу з метою доведення своєї невинуватості, так як поспішав виконати свої волонтерські обов`язки.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, оскільки його відволік телефонний дзвінок, а від огляду в медичному закладі через відсутність часу у зв`язку із виконанням волонтерських обов`язків, оскілки мотиви невиконання водієм транспортного засобу імперативного припису законодавства щодо огляду на стан алкогольного сп`яніння за вимогою поліцейського, не мають правового значення для юридичної кваліфікації такої відмови за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Щодо посилань апелянта на те, що на час зупинки транспортного засобу у працівника патрульної поліції був відсутній драг-тест, а також, що працівник поліції перед проведенням огляду на стан сп`яніння має проінформувати водія про порядок застосування спеціального технічного засобу та на його вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Так, за обставинами справи, яка переглядається, ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, надання сертифікату та свідоцтва про повірку не вимагав, тому у працівника поліції не було підстав для пред`явлення таких документів. При цьому наявність у поліцейських безпосередньо при зупинці транспортного засобу спеціального приладу для здійснення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння не має відношення до виконання водієм обов`язку щодо проходження огляду, оскільки організація проведення такого огляду покладається на працівників поліції. До того ж, такий спеціальний засіб був продемонстрований ОСОБА_1 працівником поліції, що підтверджується відеозаписом.

Також відхиляються судом доводи апеляційної скарги про відсутність у справі результатів лабораторних досліджень, тому що у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від огляду, в тому числі, у медичному закладі, такі дослідження не проводились.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції в присутності ОСОБА_1 не оформлювалось та не було вручено йому направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом цього протоколу, в якому зазначено у графі «до протоколу додаються» - направлення на огляд до медичного закладу, рапорт, який містить підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та не підтверджується будь-якими доказами і не можуть бути встановлені судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи з огляду на предмет дослідження за цим провадженням.

Відповідно до положень частин 2, 3, 6 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, передбачено також, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ цієї інструкції форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз наведених положень нормативних актів свідчить про те, що водій транспортного засобу направляється на огляд до закладу охорони здоров`я у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, а, відповідно, і направлення на огляд до закладу охорони здоров`я оформлюється у такому випадку, коли водій погодився пройти огляд у названому закладі.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній відмовився від проходження огляду.

ОСОБА_1 , як правильно встановив суд першої інстанції, на огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, не погодився, а тому не було обов`язковим складання поліцейським направлення.

Крім того, наведене не впливає на встановлення факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відео і кінозйомки, затвердженої наказом №1026 від 18 грудня 2018 року, а саме відсутність непереривної відео фіксації не спростовує належність фіксації факту правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку фіксації факту керування порушником транспортними засобами або наслідків відхилення від вимог внутрішньовідомчих інструкцій, а тому ця обставина має доводитись за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).

Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху. Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна