ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 червня 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп..

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України, а саме: 23.04.2023 року о 14 год. 24 хв. в м. Чернівці по вул. Я. Мудрого, 205 керував транспортним засобом «FORD» з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість покриву обличчя). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі вважає, що постанова суду винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суддя не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, неповно і неправильно дослідив докази, щодо їх належності та допустимості, не надав їм належної правової оцінки, а також не

ЄУНСС №726/999/23 Головуючий у І інстанції: Байцар Л.В.

Провадження №33/822/514/23 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

взяв до уваги та не обґрунтував його заперечення щодо обставини справи додані до матеріалів справи. В результаті чого, судом були зроблені помилкові висновки, що потягло за собою безпідставне визнання його вини та накладення адміністративного стягнення за незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому дана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суддею не було належним чином перевірено та не зазначено в постанові, які підстави були у поліцейських вважати, що він перебуває в стані сп`яніння, які саме ознаки сп`яніння були виявлені поліцейськими, яким чином проводилась перевірка наявних ознак сп`яніння, які засоби застосовувались для їх виявлення.

Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначені ознаки наркотичного сп`яніння є не зрозумілими та не відповідають переліку ознак сп`яніння передбаченому п.2 розділу І Інструкції.

З наявного в матеріалах справи відеозапису, не можливо зробити висновків про те, чи були у нього наявні ознаки, які вказані поліцейськими у протоколі, і від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся, а висловив незгоду з даною підозрою та подальшими діями поліцейського. Таким чином, поліцейським було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду.

Окрім цього, наявні в матеріалах справи відеозаписи не є безперервними, оскільки збережені на диску у трьох окремих файлах. З вказаних відеозаписів неможливо встановити усі обставини справи та визначити послідовність дій працівників поліції. А тому, наявний у справі відеозапис є недопустимим доказом.

Звертає увагу суду на те, що огляд на стан сп`яніння водія законодавство пов`язує виключно з фактом зупинки транспортного засобу під його керуванням. Знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також зазначає, що у судовому засіданні, призначеному судом на 21.06.2023 року, під час проголошення вказаної постанови, він присутнім не був. Після проведення вказаного судового засідання, намагався дізнатися про його результат, проте в канцелярії суду пояснили, що інформація про прийняття рішення у справі відносно нього в базі суду поки відсутня. Копію оскаржуваної постанови йому судом направлено не було, а отримано ним лише 24.07.2023 року у канцелярії суду, вже після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, скасувати постанову суду та закрити провадження за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 289 КпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що про дату та час розгляду протоколу щодо нього, судом належним чином повідомлялося. Проте, про результати розгляду справи щодо нього 21.06.2023 року, в суді йому не повідомили в той день, а копію постанови на адресу ОСОБА_1 судом скеровано не було. Отримав ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови 24.07.2023 р..

Враховуючи викладене, вважаю, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити.

Громадянин ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився.

За таких обставин, відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 в апеляційній скарзі у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та спростовуються (доводяться) наступним.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №387998 від 23.04.2023 року, яким встановлено, що 23 квітня 2023 року о 14 год. 24 хв. в м. Чернівці по вул. Ярослава Мудрого, 205, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено п/в ВАА833736 від 29.12.2010 р. та видано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ДТ 285153 від 23.04.2023 р..

Окрім того, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП.

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомився та власноручно його підписав (а.с.1).

У поясненні на окремому аркуші ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких показань в силу згідно ст. 63 Конституції України (а.с.4).

Отже, на думку апеляційного суду, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Пункт 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З матеріалів адміністративного провадження вбачається, що працівниками поліції було складено направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у ЧОНД м. Чернівці (а.с.2). Оскільки у ОСОБА_1 було виявлено такі ознаки, як: зіниці очей не реагують на світло, неприродня блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Однак, ОСОБА_1 відмовився від огляду в медичному закладі на місці зупинки транспортного засобу.

Підстав сумніватися у правомірності дій працівників поліції та документуванні факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у суду немає. Зважаючи на те, що під час підготовки справи до розгляду, апеляційним судом був переглянутий наявний в матеріалах справи відеозапис, на якому чітко відображено, як ОСОБА_1 категорично висловив незгоду з підозрою перебування його в стані сп`яніння та проведенням його огляду в медичному закладі.

Тобто, людина, яка впевнена в тому, що вона нічого протизаконного не вживала, погодиться на будь-який огляд і заперечувати проти такого огляду не буде.

Апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відео з бодікамер працівників поліції 475504, 476043, на яких чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі, одразу як тільки прозвучала така пропозиція від працівників поліції, при цьому останньому було роз`яснено наслідки відмови від проходження такого огляду (а.с.5).

Більше того, з наявних відеозаписів прослідковується, як працівники поліції доганяють транспортний засіб ОСОБА_1 , так як в останнього не було видно заднього номерного знаку, що й стало підставою його зупинки, а отже твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що він ніби не керував транспортним засобом, а стояв, взагалі не заслуговують на увагу суду та є надуманими.

Попри це, з відеозаписів також вбачається, що працівники поліції проявляючи врівноваженість та спокій, пропонували ОСОБА_1 та питали чи бажає він пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, роз`яснювали йому, у зв`язку з чим він має пройти такий огляд саме в закладі охорони здоров`я й наслідки відмови від огляду, проте поведінка останнього ставить під сумнів його адекватність, так як була збуджена, нервова та обурена.

Отже, зазначені вище матеріали підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, будь-яких зауважень, доповнень чи обґрунтованих пояснень до них, правопорушником надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із діями працівників поліції, а неправомірні їх дії щодо порушення його огляду на стан сп`яніння, як про те твердить апелянт, не були предметом окремого оскарження в суді.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі сторона захисту та підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими й складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень вимог законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

При цьому, суд звертає увагу, що Указом Президента №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 введено воєнний стан. Воєнний стан це особливий правовий режим, що передбачає надання відповідним органам державної влади повноважень з тимчасового обмеження конституційних прав громадян. Для цього українське законодавство наділило їх низкою повноважень. Тому правоохоронці можуть, серед іншого, зупиняти транспорт, перевіряти у громадян, у тому числі водіїв, документи, а в разі потреби проводити огляд транспортних засобів, особистих речей та багажу і застосовувати силу, спецзасоби чи вогнепальну зброю. Тобто, працівники поліції, як представники державного органу, наділені правом зупиняти транспортні засоби чи зупинятися біля них за наявних для того підстав та вимагати від водіїв надавати для перевірки документи чи у проведенні інших дій.

За таких обставин, порядок огляду ОСОБА_1 працівниками поліції у відповідності до вимог інструкції не порушено та не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння, такими, що ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі. За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 289, 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 червня 2023 року відносно ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська