Справа №461/2535/21
Провадження №3-в/461/41/23
П О С Т А Н О В А

09 травня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю заявника ОСОБА_1 , представника митниці Сліпенка С.В., розглянувши заяву адвоката Жиравецького Тараса Михайловича, в інтересах громадянина Румунії ОСОБА_2 , про звільнення від відбування адміністративного стягнення, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення,

встановив:

адвокат Жиравецький Т. М., який діє в інтересах громадянина Румунії ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи подану заяву, адвокат вказує, що постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року громадянина Румунії ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 Митного кодексу України, та накладено на нього стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «ВМW 530» WBANJ71040СR18081 р.н. НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва). Вилучений згідно протоколу, на підставі ст.511 МК України, транспортний засіб марки «Меrsedes Benz Sprinter 316 CDI» НОМЕР_2 р.н. НОМЕР_3 - повернуто ОСОБА_2 . Стягнуто з громадянина Румунії ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 454,00 гривень судового збору. Вказана постанова набрала законної сили.

Посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження» та КУпАП, адвокат вказує на те, що строк для пред`явлення до виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.04.2021 року у справі № 461/2535/21 переривався шляхом пред`явлення до виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), а тому 3-місячний строк пред`явлення до виконання вище вказаної постанови має обраховуватися від 08.12.2021 року (від дати винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №65830366). Заявник вважає, що останнім днем строку пред`явлення до виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.04.2021 року у справі № 461/2535/21 було 8 березня 2021 року.

Також, заявник вказує, що 18.10.2022 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гвоздецькою Русланою Володимирівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання (назва документу: постанова №461/2535/21, виданий 08.04.2021, документ видав: Галицький районний суд м. Львова про: конфіскація транспортного засобу марки «ВМW 530» WBANJ71040СR18081 р.н. НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва).

З огляду на те, що строк пред`явлення до виконання постанови Галицького районного суду міста Львова від 08.04.2021 року № 461/2535/21, яка набрала чинності 19.04.2021 року, збіг 08 березня 2022 року, заявник вважає, що така постанова прийнята до виконання державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Р.В. Гвоздецькою із пропуском строку.

Наводячи доводи якими обґрунтовує заяву, адвокат також зазначає, що ст. 541 Митного кодексу України не містить строків виконання постанов суду про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, в тому числі щодо виконання постанов суду про конфіскацію товарів чи транспортних засобів, відтак необхідно керуватися КУпАП. В свою чергу, у ст.ст. 313-316 КУпАП, які регулюють питання провадження по виконанню постанови про конфіскацію предмета, грошей, також відсутня норма щодо безпосереднього строку виконання такої постанови суду, однак у ст. 299 КУпАП міститься загальне правило, яке встановлює строк для виконання постанов про накладення адміністративного стягнення.

Отже, посилаючись на доводи наведені у заяві та письмових поясненнях, захисник просить постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року, якою громадянина Румунії ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «ВМW 530» WBANJ71040СR18081 р.н. НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва), визнати такою, що не підлягає виконанню за закінченням строків давності пред`явлення до виконання.

Представник Львівської митниці Державної митної служби України подав до суду письмові заперечення на заяву захисника, у яких просить відмовити у її задоволенні. Зокрема, у наведених запереченнях вказано те, що на даний час виконавчий документ - постанова судді Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року, прийнято до виконання належним суб`єктом, виконавчі дії тривають, а тому немає підстав для задоволення заяви.

В судовому засіданні захисник підтримав наведені ним у заяві та письмових поясненнях доводи.

Представник митниці просив відмовити у задоволенні заяви з мотивів неведених у письмових запереченнях.

Заслухавши доводи представника митниці та захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку, виходячи з наступних мотивів.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ст. 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

В ході розгляду справи встановлено наступне.

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2021 року громадянина Румунії ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 Митного кодексу України, та накладено на нього стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «ВМW 530» WBANJ71040СR18081 р.н. НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва). Вилучений згідно протоколу, на підставі ст.511 МК України, транспортний засіб марки «Меrsedes Benz Sprinter 316 CDI» НОМЕР_2 р.н. НОМЕР_3 - повернуто ОСОБА_2 . Стягнуто з громадянина Румунії ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 454,00 гривень судового збору. Вказана постанова набрала законної сили.

Дана постанова була пред`явлена до виконання і на даний час виконавче провадження триває. Зокрема, 18.10.2022 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гвоздецькою Русланою Володимирівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання (назва документу: постанова № 461/2535/21, виданий 08.04.2021, документ видав: Галицький районний суд м. Львова про: конфіскація транспортного засобу марки «ВМW 530» WBANJ71040СR18081 р.н. НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва).

Наведені обставини учасниками провадження не оспорюються.

Розбіжність у позиції сторін пов`язана із розумінням та тлумаченням положень чинного законодавства в частині порядку та способу виконання судового рішення.

В цьому контексті, вважаю за необхідне відзначити наступне.

Як наведено вище, згідно ст. 304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Водночас, заява захисника фактично не стосується питань, зв`язаних з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, адже таке виконання триває та учасники виконавчого провадження не вказують на дії які необхідно вчинити для повного виконання рішення суду, не вказують які труднощі виникають у зв`язку із проведенням виконавчих дій тощо. Фактично заявник ініціює питання припинення виконання рішення суду.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені у Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (ст. ст. 8, 10).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини та громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення до суду з відповідними заявами або клопотаннями.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, суд зважає і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

У даному випадку заявник звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів стосовно питання виконання рішення суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

06 лютого 2019 р. Велика Палата Верховного Суду у справі №757/62025/17-ц (провадження №14-619цс18) прийшла до висновку, що оскільки КУпАП не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання, то оскарження дій державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, має відбуватися за правилами адміністративного судочинства. Даний висновок за своїм змістом та суттю є достатньо релевантним для можливості його врахування при ухваленні рішення у цій справі.

В ході розгляду справи встановлено, що заявник, в інтересах громадянина Румунії ОСОБА_2 , звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом, в порядку КАС України, у якому просить визнати протиправним рішення суб`єкта виконавчого провадження відповідного відділу державної виконавчої служби і провадження у даній справі триває.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також, враховую і те, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень суду. Властивість судового рішення, як акту правосуддя залежить від набрання ним законної сили. Після набрання судовим рішенням суду законної сили воно починає діяти в повну міру, проявляються всі його правові властивості: загальнообов`язковість, незмінність, неспростовність, виключність, преюдиціальність та реалізованість. Зазначене дозволяє забезпечити захист порушених, оспорених або невизнаних прав, свобод чи інтересів суб`єктів процесу.

Виходячи з наведених вище мотивів, приходжу до переконання, що у ситуації коли має місце відкрите виконавче провадження, а дії виконавця (уповноваженого суб`єкта виконавчої служби) оскаржуються у порядку адміністративного судочинства і на даний час остаточного рішення у справі не ухвалено, підстав для задоволення поданої заяви не вбачається, адже у цьому випадку заявник обрав неналежний спосіб захисту своїх прав на даному етапі провадження у справі (примусового виконання судового рішення).

Таким чином, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 304 КУпАП, -

постановив:

У задоволенні заяви адвоката Жиравецького Тараса Михайловича, в інтересах громадянина Румунії ОСОБА_2 , про звільнення від відбування адміністративного стягнення, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Стрельбицький