БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/559/23
Провадження № 3/730/356/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2023 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч. 3 ст.178 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2023 року близько 13-40 год. ОСОБА_1 перебував в громадському місці в с. Головеньки по вул. Квітневій в стані алкогольного сп`яніння: мав хитку ходу, нерозбірливу мову та різкий запах алкоголю з порожнини рота, чим ображав людську гідність та громадську мораль.

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч.3 ст.178 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в протоколі. Пояснив, що дійсно перебував у центрі села у стані сп`яніння. Раніше він також притягувався до відповідальності за перебування у селі у стані сп`яніння. Це пов`язано з тим, що він неофіційно працює у людей, допомагає їм, а вони, після роботи, пропонують йому вжити алкогольні напої та він не відмовляється. Розуміє, що порушує закон, переконує, що зробив висновки та буде виправлятися. Просить суворо не карати.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст.245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, передбачені ст.280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Статтею 178 КпАП визначено адміністративну відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Тобто, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Громадський порядок слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі в публічних (громадських, людних) місцях, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні, але здебільшого, ці дії позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки (див. з цього питання постанову ВСУ від 04.10.2012 у справі № 5-7к12).

Що стосується характеристики поняття «громадська мораль» ужите у вказаній статті наведеного Кодексу, то судом зауважується, що за визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про захист суспільної моралі», суспільна мораль - система етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей, уявлень про добро, честь, гідність, громадський обов`язок, совість, справедливість.

В постанові від 29 жовтня 2021 року в справі № 480/85/19 Верховний Суд в т.ч. зауважив, що поняття суспільної моралі є оціночним і у кожному випадку порушення (не порушення) суспільної моралі має оцінюватися, виходячи з фактичних обставин. Також варто враховувати, що протягом останніх десятиліть у суспільстві змінювалися традиції, культурні цінності, які формують суспільну мораль.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у появі в громадських місцях у п`яному вигляді.

Громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Об`єктивна сторона діяння у формі «появи в громадських місцях у нетверезому стані», що ображає людську гідність і громадську мораль, під якою необхідно розуміти: поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян тощо); коли порушник має непристойний зовнішній вигляд, що викликає відразу (брудний, мокрий, розстебнутий одяг тощо); через сп`яніння особа повністю чи значною мірою втратила орієнтування (безцільно стоїть чи безцільно пересувається з місця на місце, у неї порушена координація рухів, звідси - нестійкість, хитка хода); п`яний повністю безпорадний (у непритомному стані).

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі прямого або непрямого умислу, а суб`єктом правопорушення може бути особа, якій виповнилося 16 років.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 178 КпАП повністю доведена, у розумінні ст.251 КпАП, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складено у максимальній відповідності з вимогами ст.256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 ;

- копіями постанов про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 178 КУпАП від 12.04.2023р. та 25.04.2023р. відповідно, згідно яких ОСОБА_1 притягувався до відповідальності за вчинення аналогічних дій.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Таким чином, у сукупності з іншими доказами, що містяться у справі, суд вважає вину ОСОБА_1 повністю доведеною.

При цьому суд бере до уваги, що ч. 3 ст.178 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною першою ст.178 КУпАП, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або появу в громадських місцях у п`яному вигляді.

Матеріалами справи безсумнівно підтверджується те, що ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за дії, відповідальність за які, передбачена ч.1 та ч.2 ст.178 КУпАП. Вказане не заперечувалося ОСОБА_1 й в судовому засіданні.

Відповідно до ст.10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність, згідно ст.17 КУпАП України, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Відповідно до ст.23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У цій ситуації суд ураховує обставини, визначені ст. 33 КУпАП, обставин, які б обтяжували чи пом`якшували відповідальність, не встановлено, і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч. 3 статті 178 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Окремо суд вважає обміркувати вид стягнення.

З процесуальних рішень, що є у справі, убачається, що на ОСОБА_1 вже накладалися стягнення у виді попередження та штрафу. Проте, з систематичності аналогічних діянь, вчинених ОСОБА_1 , убачається, що такий вид стягнення вже є недієвим. А тому суд вважає за необхідне призначити стягнення у виді громадських робіт. На думку суду, застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у такому виді є найбільш доречним та спричиняє негативні наслідки особистого характеру саме для правопорушника, не обтяжує сімейний бюджет останнього, оскільки останній не працює, а також є саме тим стягненням, який буде достатнім для виховання ОСОБА_1 .

Адже, адміністративна відповідальність має подвійну мету захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша репресивно-каральна («штрафна») полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція запобіжно-виховна тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації, на переконання суду, у разі визначення стягнення у виді громадських робіт.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не працює, його майновий стан, він підлягає звільненню від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 178, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 178 КУпАП, та застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 50 (п`ятдесят) годин.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя Ріхтер В.В.