Справа № 149/124/23
Провадження № 33/801/316/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач: Медяний В. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медяний В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Мироненка В.О.

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого ТОВ «Назарет Транс» на посаді охоронника,

-притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2023 року о 07:44 год. по вул. І. Богуна в м. Хмільник, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "ВАЗ 21063" д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в КНП "Хмільницькій ЦЛ", результат огляду позитивний - 0,83 проміле. Чим порушив п. 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що 05.01.2023 він дійсно керував вказаним автомобілем, однак в стані алкогольного сп`яніння не був. Оскільки він хворий на цукровий діабет, то це міг бути запах ацетону, який трохи схожий на запах алкоголю. Від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, а навпаки погодився.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, з протоколу серії ААД № 183027 від 05.01.2023, вбачається, за яких обставин було вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння на стан алкогольного сп`яніння вбачається, що результат позитивний - 0,83 проміле. Вказана обставина зафіксована на відео.

Також вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписами з нагрудної відеокамери інспекторів поліції № /18, доданими до протоколу, згідно з якими ОСОБА_1 визнає, що ввечері випив 100 г коньяку, бо в кума було день народження.

Виходячи із вищезазначеного, суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки порушення п. 2.9 а ПДР України, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч.1ст.130 КУпАП. Враховуючи особу правопорушника,його майновий стан, стан здоров`я, характер вчиненого правопорушення, суд вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення з метою виховання, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень штраф з позбавленням права керування транспортними засобами.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.03.2023 та закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки в оскаржуваній постанові взагалі відсутня будь-яка оцінка доказів, матеріали адміністративної справи в судовому засіданні взагалі не оголошувалися та не досліджувались, а перегляд відеофіксації проведений вибірково. Задоволивши клопотання про виклик працівника поліції, яким був складений протокол про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції проігнорував його опитати. На заяви та зауваження суд взагалі ніяк не реагував. Відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є безперервним, переривається, до того ж, на ньому відсутні записи керування апелянтом транспортним засобом, огляду та виявлення ознак сп?яніння, складення будь - яких процесуальних документів та їх оголошення, встановлення особи.

Зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом. Відповідно обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду, що в даному випадку відсутнє, адже час складення протоколу та відеозйомка не співпадають в часі та не містить жодних доказів їх складень працівниками поліції в його присутності.

В суді апеляційної інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Мироненко В.О. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. На запитання суду ОСОБА_1 пояснив, що є інвалідом ІІІ групи, хворіє на цукровий діабет, увечері випив 100 грам коньяку, бо був на Дні народженні у кума. На наступний день в стані алкогольного сп`яніння не був, тому від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, а навпаки погодився, оскільки був впевнений у тому, що тверезий.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Мироненка В.О., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.9.а Правил Дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційним судом встановлено, що вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримано. Висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за порушення ним п. 2.9.а ПДР є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду безпідставні.

Апеляційний суд також розцінює критично доводи про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП.

Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП виходив з того, що його вина підтверджується не лише протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 183027 від 05.01.2023 (а.с.2), а й актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №107 від 05.01.2023 (а.с.4), відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції № /18 (а.с.8).

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 183027 від 05.01.2023, складений стосовно водія ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає жодних підстав для визнання процесуального документу неналежним та недопустимим доказом у справі, у тому числі викладені у ньому відомості, оскільки його зміст відповідає приписам ст. 256 КУпАП. У протоколі чітко вказано, що водій ОСОБА_1 05.01.2023 о 07 год.44 хв. в м. Хмільник по вул. Івана Богуна керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку у найближчому закладі охорони здоров`я КНП «Хмільницька ЦЛ» черговим лікарем за допомогою Alcotester Drager 5820. Результат позитивний: 0,83% проміле згідно медичного висновку № 107, чим порушив вимоги п.2.9.а ПДР.

При цьому, до протоколу долучено матеріали відеозапису з нагрудної камери поліцейського №/18 з якого убачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції будь-якого тиску на нього не вчиняли, роз`яснили йому права та обов`язки, аргументовано відповіли на всі його питання, надали допомогу в правовому полі і на їх пропозицію пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі, ОСОБА_1 погодився.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази та протокол про адміністративне правопорушення узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації порушення п.2.9.а ПДР України, а тому є допустимими і належними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського слід вважати недопустимим доказом через те, що він містить переривання, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки переривання відеозапису складає незначний проміжок часу. Апеляційний суд враховує те, що на відеофайлах в повній мірі зафіксовані всі процесуальні дії, які мали вчинити працівники поліції в даному випадку, а саме: згоду водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, його проходження та результат огляду, а також момент складення протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, тому суд не має сумнівів стосовно фактичних обставин правопорушення, викладених у протоколі.

Той факт, що на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не спростовує правильності висновків суду, що він, за обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, здійснював функції водія. Зазначена обставина підтверджується й показами самого ОСОБА_1 на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського на яких ОСОБА_1 не заперечував керуванням транспортним засобом. Доказів на підтвердження того, що додані до протоколу відеозаписи, змінювались або редагувались апеляційному суду не надано. Будь-яких клопотань з цього приводу стороною захисту під час апеляційного розгляду справи заявлено не було. Крім того, перевіркою інформації, яка зафіксована на диску відеозапису апеляційним судом не встановлено жодних порушень дій працівників поліції чи порушення порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На переконання апеляційного суду, при накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Таким чином, врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

Зрештою доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на необґрунтованість прийнятої у справі постанови щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Будь-які інші докази щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення у матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи в сукупності докази по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 38, 130, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Медяний