Постанова

Іменем України

09 травня 2023 року

смт Краснопілля

Справа № 578/653/23

провадження № 3/578/351/23

Краснопільський районний суд Сумської області у складі головуючого судді КОСАР А. І.за участю ОСОБА_1 у статусі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, розглянув у приміщенні суду в смт Краснопілля Сумської області справу про адміністративне правопорушення стосовно гр. ОСОБА_1 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Тур`я Краснопільського району Сумської області Україна; громадянство: України; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , не працює, про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення

та установив:

З протоколу про адміністративне правопорушення Серія ВАВ № 866779 від 30.03.2023 випливає, що гр. ОСОБА_1 допустила неналежне виконала своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і у період часу з 27.12.2022 до 30.03.2023 залишила проживати за АДРЕСА_2 без матері. Своїми діямиОСОБА_1 порушує визначені статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

На засіданні суду ОСОБА_1 визнала себе винною та пояснила, що залишила сина та доньку чоловіка проживати за місцем проживання діда. Повернулася додому 30.03.2023 з ознаками сп`яніння, влаштувала демонстрацію свого відношення до чоловіка, збирала його речі, а діти злякались і побігли до сусідки, а та викликала поліцію. Зробила для себе певні висновки.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення; АКТ обстеження умов проживання від 30.03.2023, інформацію з ЄО про подію з повідомлення на 102 за № 790 від 30.03.2023, письмові поясненні від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , суд дійшов такого висновку.

Адміністративна відповідальність за частиною першою статті 184 КУпАП настає у разі ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відтак, батьки неповнолітнього можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до вимог стст.245,251,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

З огляду на викладене, вина ОСОБА_1 доведена поза розумним сумнівом і її дії за частиною першою статті 184 КУпАП як ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітньої дитини, поліцейським уповноваженого підрозділу поліції кваліфіковані вірно.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, суддя не вбачає.

Доказів же, що спростовували б винність особи яка притягається до адміністративної відповідальності, в порушенні вимог Закону, суду не надано.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкцією частини першої статті 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, у відповідності до вимог статті 33 КУпАП вважаю за можливе піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню в межах санкції обвинувачення у виді штрафу. Підстав для застосування іншого виду стягнення суддя у справі не вбачає.

Призначене судом адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується до ОСОБА_1 з метою її виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що узгоджується з приписами статті 23 КУпАП.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

За правилом статті 283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Керуючись статтями 23, 33, 401, 252, 268, 277, 280, 283-285, 287-289, 294, 307-308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Краснопільський районний суд Сумської області,-

Постановив:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) визнати винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддати її за цим законом адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят / гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що згідно пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» на день розгляду справи становить 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом /посадовою особою/ правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А. І. КОСАР