"31" травня 2023 р. Справа № 363/1693/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., за участю секретаря судового засідання секретаря Матвєєвої Ю.В., прокурора Потюменко Ю.Ю., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Павленка О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Синогір`є Магаданської області Росії, громадянку України, ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 25.02.2016 року Вишгородським РВ ГУМВС України в Київській області, що працює директором КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли два адміністративні матеріали, стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, згідно з якими вона:

- перебуваючи на посаді директора КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, порушила вимоги п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ №1700-VII, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Вишгородську міську раду Київської області (засновника та визначений законом орган управління), в особі її голови, про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом і службовими повноваженнями, які виникли перед підписанням листа (зареєстрованого у «ЦМПСД» Вишгородської міської ради від 07.07.2021 року за №498) про надання дозволу на преміювання самої себе в розмірі 300% від посадового окладу за підсумками роботи у 2 кварталі 2021 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП;

- перебуваючи на посаді директора КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1700-VII, вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписавши листа (зареєстрованого у «ЦМПСД» Вишгородської міської ради від 07.07.2021 року за №498) про надання дозволу на преміювання самої себе в розмірі 300% від посадового окладу за підсумками роботи у 2 кварталі 2021 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП;

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 01.05.2023 року справа про адміністративне правопорушення за №363/1693/23 (провадження №3/363/892/23) стосовно ОСОБА_1 за ч. 2. ст. 172-7 КУпАП та справа №363/1694/23 (провадження №3/363/893/23) стосовно ОСОБА_1 за ч. 1. ст. 172-7 КУпАП, об`єднані в одне провадження, присвоєно єдиний унікальний №4363/1693/23 (провадження №3/363/892/23).

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у інкримінованих їй правопорушеннях не визнала, проти обставин, викладених в протоколах категорично заперечувала.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Павленко О.В. просив суд закрити провадження у вказаних справах у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративних правопорушень за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. При цьому посилався на те, що ОСОБА_2 , відповідно до укладеного з нею контракту та згідно зі статутом підприємства, не мала дискреційних службових повноважень при визначенні їй розміру премії, яка призначається відповідним рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської Ради, до якого вона зверталась із відповідним листом за підсумками роботи підприємства за 2 квартал 2021 року. При цьому фінансовим відділом підготовлено проект відповідного рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради, який був винесений на голосування колегіальному органу, а саме 13 членам комітету.

Сама ОСОБА_1 не мала можливості вплинути на членів комітету з метою прийняття позитивного для неї рішення щодо преміювання, оскільки не була присутня на засіданні під час вирішення цього питання. В даному випадку, на думку адвоката, у ОСОБА_1 є наявність потенційного, а не реального конфлікту інтересів, так як відсутня наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів. Крім того, ОСОБА_3 звертав увагу суду на те, що ОСОБА_1 діяла виключно відповідно до умов укладеного з нею контракту та додаткової угоди. Питання преміювання ОСОБА_1 відноситься до компетенції відповідного виконавчого органу, тобто вирішується колегіально. При цьому при підписанні подання ОСОБА_1 від 07.07.2021 року, її приватний інтерес жодним чином не міг впливати на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення щодо преміювання колегіальним органом Вишгородської міської ради, оскільки виконавчий комітет під час розгляду такого питання надає оцінку її показникам роботи і за наслідками розгляду може прийняти інше рішення, що не збігається із запропонованим, встановити менший розмір відповідної премії, чи взагалі відмовити у задоволенні подання, що підтвердила в суді, допитана як свідок керуюча справами виконавчого комітету Вишгородської міської ради ОСОБА_4 . Також адвокат посилався й на те, що незважаючи на те, що ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» й передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення або вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Прокурор обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення, підтримала, зазначила про наявність в діях ОСОБА_1 ознак діянь, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП вважає, що останню слід притягнути до відповідальності та накласти на неї стягнення у відповідності до санкцій ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки при винесенні пропозиції щодо встановлення надбавки самій собі, ОСОБА_1 , будучи директором КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради мала приватний інтерес, що суперечить публічному (бажання отримати премію у більшому розмірі для підвищення власного доходу). ОСОБА_1 була наділена повноваженнями вносити пропозиції у формі письмового подання щодо наявності підстав та розміру премії. В даному випадку вона не приймала рішення про встановлення премії, а ініціювала прийняття такого рішення уповноваженою особою. Виконавчий комітет, приймаючи рішення про встановлення зазначеної виплати, не міг самостійно оцінити роботу кожного підлеглого, а відтак здійснення такої оцінки покладається на безпосереднього керівника, яким є ОСОБА_5 , оскільки її пропозиція є основною для прийняття рішення про преміювання, а тому приватний інтерес, на думку прокурора, при реалізації цього повноваження (винесення пропозиції) стосовно себе, пов`язаний з можливістю впливу на зміст рішення керівника.

Допитана судом свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона керуюча справами виконавчого комітету Вишгородської міської Ради, за посадою секретар виконавчого комітету. Так, ОСОБА_1 дійсно 07.07.2021 року зверталась з листом щодо її преміювання за підсумками роботи за 2 квартал 2021 року на ім`я голови Вишгородської міської ради, який розписав його за належністю, а саме на керівника управління освіти, молоді та спорту (медичні заклади перебувають у підпорядкуванні вказаного управління). Далі, керівник управління визначає виконавця, який перевіряє підстави наявності (відсутності) преміювання, при цьому здійснюється оцінка роботи ОСОБА_1 , після чого готується проект рішення, який обов`язково візується керівником управління та передається свідку, як секретарю і вже вона, готує до засідання відповідні документи. Підготовлений проект вказаного рішення для членів виконавчого комітету Вишгородської міської ради щодо підсумків роботи КНП «ЦПМСД», виноситься на розгляд колегіальному органу. За результатами голосування, приймається рішення, в даному випадку, яким дозволено виплатити ОСОБА_1 премію за підсумками роботи за 2 квартал 2021 року в розмірі 300% від місячного посадового окладу, в межах кошторисних призначень на 2021 рік. Це визначено Регламентом роботи виконавчого комітету Вишгородської міської ради. Так, згідно протоколу за №9 від 15.07.2021 року на засіданні були присутні 13 членів виконавчого комітету, які заслухали доповідь начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансового та господарсько-організаційного забезпечення Вишгородської міської ради ОСОБА_6 щодо розгляду звернень відносно преміювання низки осіб, в тому числі і ОСОБА_1 . Зі зверненням головного лікаря погодилися та за її преміювання проголосувало одноголосно всі 13 членів виконавчого комітету. Після чого міський голова Вишгородської міської ради підписав відповідне рішення, але може і не підписати, а накласти вето. Сама ОСОБА_1 на вказаному засіданні виконавчого комітету присутня не була.

Суд, заслухавши думку прокурора, особи, що притягається до відповідальності та її захисника, свідка, дослідивши матеріали об`єднаної справи, приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 1 КУпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Так, ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 ст. 251 КУпАП наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За нормою ст. 8 Конституції України - в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини, тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів, із дотриманням встановленої законом процедури.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ. Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України, зазначено в ст. 14 цього Закону.

Принцип «поза розумним сумнівом» сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування зокрема має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 році, передбачено, що кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року за N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії» від 30 травня 2013 року, «Малиге проти Франції» від 23 вересня 1998 року, «Озтюрк проти Германії» - ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції. Крім того у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, в той же час відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів є адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, що вчиняється суб`єктами правопорушення, зазначеними у п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Частиною 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п. п. 1, 2 ч. 1 ст. З цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вичиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 1 цього Закону - потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. А відтак, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

При розгляді зазначеної об`єднаної справи судом встановлено наступне:

Так, відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за №1453 від 28.03.2023 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, порушила вимоги п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ №1700-VII, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Вишгородську міську раду Київської області (засновника та визначений законом орган управління), в особі її голови, про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом і службовими повноваженнями, які виникли перед підписанням листа (зареєстрованого у «ЦМПСД» Вишгородської міської ради від 07.07.2021 року за №498) про надання дозволу на преміювання самої себе в розмірі 300% від посадового окладу за підсумками роботи у 2 кварталі 2021 року.

Крім того, відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за №1454 від 28.03.2023 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1700-VII, вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписавши листа (зареєстрованого у «ЦМПСД» Вишгородської міської ради від 07.07.2021 року за №498) про надання дозволу на преміювання самої себе в розмірі 300% від посадового окладу за підсумками роботи у 2 кварталі 2021 року.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно Статуту КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради, зазначене підприємство є закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає медичну допомогу будь-яким особам у порядку та на умовах, встановлених законодавством та статутом підприємства, а також вживає заходів із профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я. Підприємство створене згідно рішення Вишгородської міської ради від 29.12.2020 року за №4/12 відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом перетворення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради у КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради. Майно підприємства є власністю Вишгородської об`єднаної територіальної громади в особі Вишгородської міської ради Київської області.

Відповідно до п. 1.3 зазначеного Статуту засновником/власником підприємства та органом управління майном є Вишгородська міська рада (засновник). Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику.

Згідно п. 4.1 Статуту - КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради є юридичною особою публічного права.

Пункт 7.2 статуту КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради зазначає, що поточне керівництво (оперативне управління) підприємством здійснює керівник (директор) підприємства, що призначається на посаду та звільняється з посади рішенням сесії Вишгородської міської ради відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством та відповідним рішенням Вишгородської міської ради, та який відповідає кваліфікаційним вимогам МОЗ.

07.06.2016 року між Вишгородською районною радою (орган управління майном) в особі голови районної ради ОСОБА_7 , з одного боку та ОСОБА_1 з іншого, було укладено контракт відповідно до якого, останню призначено на посаду головного лікаря КЗ «Вишгородський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради.

Рішенням Вишгородської районної ради Київської області від 29.03.2018 року за №428-28-VII реорганізовано КЗ «Вишгородський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради шляхом перетворення в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради.

05.07.2018 року між Вишгородською районною радою (орган управління майном) в особі голови районної ради ОСОБА_7 , з одного боку та ОСОБА_1 з іншого, було укладено контракт відповідно до якого, останню призначено на посаду директора КНП «ЦПМСД» Вишгородської районної ради.

На виконання рішення сесії Вишгородської міської ради від 29.12.2020 року за №4/12 «Про прийняття у комунальну власність Вишгородської міської ради із спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району Київської області КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради та рішення від 28.01.2021 року за №5/34 «Про зміну назви посади головного лікаря КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради» між Вишгородською міською радою, в особі Вишгородського міського голови ОСОБА_8 та головним лікарем КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради ОСОБА_1 28.01.2021 року укладено додаткову угоду до контракту від 05.07.2018 року, згідно якої контракт від 05.07.2018 року вважається укладеним з директором КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради.

Під посадовими особами юридичних осіб публічного права, насамперед комунальних та державних установ і підприємств, слід розуміти осіб, що мають повноваження здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

ОСОБА_1 відповідно до статуту підприємства та контракту, як директор некомерційного підприємства, наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто є посадовою особою юридичної особи публічного права.

Згідно з підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №1700-VII, посадові особи юридичних осіб публічного права, є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону. Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, є суб`єктом, на яку поширюється дія Закону за №1700-VII «Про запобігання корупції» та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Далі, як убачається з матеріалів справи, 07.07.2021 року ОСОБА_1 підписала лист за №498 на ім`я голови Вишгородської міської ради (зареєстрований у Вишгородській міській раді 07.07.2021 року за №2-26/3797), в якому просила погодити преміювання самої себе за підсумками роботи у 2 кварталі 2021 року у розмірі 300% від посадового окладу.

Пунктом 3.2 контракту від 05.07.2018 року (умови матеріального забезпечення керівника) керівнику нараховується заробітна плата, однією зі складових частин якої є премія, розміри якої залежать від особистого внеску в загальні результати роботи закладу (підприємства). При цьому розмір премії встановлюється відповідно до Положення про преміювання за погодженням з Органом управління майном (Вишгородською міською радою), що також визначено Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 року за №308/519, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.10.2005 року за №1209/11489.

Положенням про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради визначено умови та механізм визначення розмірів премії, матеріальної допомоги. Так, п. 2.11 Положення визначено, що преміювання директора підприємства здійснюється згідно з Постановою КМ України від 19.05.1999 року за №859 (з відповідними змінами) та умов контракту, укладеного Вишгородською міською радою.

Відповідно до додаткової угоди за №3 від 04.01.2021 року до контракту з керівником КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради, що укладена між Вишгородською міською радою, в особі Вишгородського міського голови ОСОБА_8 та головним лікарем КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради ОСОБА_1 внесено зміни до розділу 3 контракту, за якими за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику зокрема нараховується премія за підсумками роботи за квартал у розмірі до трьох місячних посадових окладів керівника підприємства. Пункт 3.3. зазначеної угоди вказує на те, що преміювання керівника здійснюється за рішенням органу управління майном у разі відсутності заборгованості із заробітної плати працівникам закладу, за спожиті комунальні послуги та з платежів до державного і місцевих бюджетів у межах затвердженого фонду оплати праці.

Згідно протоколу засідання виконавчого комітету Вишгородської міської ради за №9 від 15.07.2021 року був заслуханий начальник відділу бухгалтерського обліку, фінансового та господарсько-організаційного забезпечення ОСОБА_6 з питань розгляду звернень відносно преміювання низки осіб, в тому числі і ОСОБА_1 . За преміювання вказаної особи за підсумками роботи за 2 квартал 2021 року у розмірі 300% від місячного посадового окладу, в межах кошторисних призначень на 2021 рік проголосувало 13 членів виконавчого комітету Вишгородської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 15.07.2021 року за №315 за результатами розгляду звернення від головного лікаря КНП «ЦПМСД» ВМР за №498 від 07.07.2021 року дозволено виплатити головному лікарю ОСОБА_1 премію за підсумками роботи за 2 квартал 2021 року у розмірі 300% від місячного посадового окладу в межах кошторисних призначень на 2021 рік.

Згідно листа міського голови Вишгородської міської ради від 26.12.2022 за №2-28/2330 на ім`я начальника Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, останнього повідомлено про те, що в період з 01.01.2021 року по 01.12.2-21 рік до ради не надходило жодних повідомлень про наявність реального конфлікту від ОСОБА_1 під час перебування її на посаді директора КНП «УПМСД» Вишгородської міської ради Київської області.

Так, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06.10.2010 року за №21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміна «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» визначено поняття:

- правопорушення, пов`язане з корупцією, це діяння, що не містять ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинені особою, зазначені у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

- «реальний конфлікт інтересів» - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

- «приватний інтерес» - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчиняється з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага. Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним, тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобіганні корупції» - особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів. Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення КУпАП у сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», суд приходить до переконання, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» за №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року - аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», що містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29.04.2016 року за №126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Таким чином відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а необхідно встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. При цьому, без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та, відповідно, в постанові суду.

Методичними рекомендаціями щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції», затвердженими Наказом Національного агентств з питань запобігання корупції за №5 від 02.04.2021 року, врегульовані питання щодо визначення конфлікту інтересів та визначено його складові, зокрема: приватний інтерес, суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями (для реального конфлікту інтересів) та службові представницькі інтереси. Пунктом 2.3 вищевказаних Методичних рекомендацій визначено, що приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій лише під час реалізації службових /представницьких повноважень, які є дискреційними. При цьому дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів або осіб, уповноважених на прийняття управлінських рішень, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково їх вид і зміст, або можливість вибору на власний розсуд одного з кількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, враховуючи положення Закону України «Про запобігання корупції», Методичні рекомендації щодо застосування окремих його положень, локальні нормативні акти, а саме: Статут КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради, контракт та додаткові угоди до нього, беручі до уваги повноваження Виконавчого комітету Вишгородської міської Ради, суд вважає, що ОСОБА_1 , як директор підприємства, не мала можливості діяти на власний розсуд, в неї були відсутні дискреційні повноваження. При визначенні виконавчим комітетом Вишгородської міської ради остаточного розміру премії ОСОБА_1 приватний інтерес останньої, як директора підприємства, не міг впливати на об`єктивність чи неупередженість прийняття такого рішення щодо її преміювання, вчинення чи не вчинення дій, оскільки приватний інтерес має вплив лише при реалізації дискреційних службових/представницьких повноважень.

Уповноваженою особою, яка склала відповідні протоколи, не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес ОСОБА_1 суперечить службовим/представницьким повноваженням, що виливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, зокрема не встановлено, що звернення з відповідним листом було упередженим, таким, що мало за мету приватний інтерес, а також завдало шкоди інтересам служби. А відтак в діях ОСОБА_1 до та після підписання листа, який зареєстрований у Вишгородській міській Раді 07.07.2021 року за №2-26/3797 про погодження їй премії у розмірі, встановленому контрактом та додатковими угодами, відсутня суперечність між її особистими інтересами та службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення виконавчим комітетом, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. Самі по собі протоколи про адміністративні правопорушення не можуть бути беззаперечними доказами вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у них дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Зі змісту досліджених судом протоколів про адміністративні правопорушення, складених стосовно ОСОБА_1 та доданих до них доказів не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 , як директора КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради та підписанням листа про преміювання.

А відтак, у діях директора КНП «ЦПМСД» Вишгородської міської ради ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 року у справі за №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом факт наявності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 9, 40-1, 172-7 ч.1, ч. 2, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по об`єднаній справі за №363/1693/23 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1, ч. 2 ст. 172- 7 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.П. Дьоміна