ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2486/23

Провадження № 33/4820/467/23

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Антала Є.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кіндрася С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2023 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2023 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн 80 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 06 липня 2023 року о 17 год. 53 хв. по вул. Меджибізькій, 3 в м. Старокостянтинів Хмельницької області, на порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ 412D», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено за допомогою приладу Drager Alcotest 6810 (роздруківка тесту на стан алкогольного сп`яніння, проведеного 06 липня 2023 року о 18 год. 29 хв.).

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Вказує, що відео є не безперервним та постійно переривається, а тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом, він не може бути водієм, оскільки у нього відсутнє посвідчення водія.

Посилається і на те, що поліцейським на вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Вважає, що враховуючи результат огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння тест №12 від 06.07.2023, то його огляд проводився не як водія, а як пасажира, оскільки не керував автомобілем, що не було досліджено в суді.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Кіндрася С.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом були в повній мірі з`ясовані всі обставини, які відповідно до положень ст.280 КУпАП підлягають з`ясуванню, а також були досліджені надані докази та оцінені судом у відповідності до вимог ст.252 КУпАП.

Однак, вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були. Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.

Згідно ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відповідальність за ч. 1 за ст. 130 КУпАП передбачається за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В даному випадку об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є саме керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), а його суб`єктом є будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП) на момент керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують їх увагу та швидкість реакції, незалежно від наявності чи відсутності посвідчення водія.

Під керуванням транспортним засобом належить розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, та фактичних обставинах.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 06 липня 2023 року о 17 год. 53 хв. не керував автомобілем «MERCEDES-BENZ 412D», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_3 , про що він повідомляв працівників поліції. Також працівниками поліції не було встановлено чи взагалі у нього наявне посвідчення водія.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що його дії належить кваліфікувати як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Разом із тим, сам ОСОБА_1 факт керування ним транспортним засобом заперечує. При цьому в матеріалах справи відсутні відеозаписи з бодікамер поліцейських на підтвердження факту керування транспортним засобом, якими було б зафіксовано факт зупинки автомобіля поліцейськими, або керування ним саме ОСОБА_1 , як вбачається з наявного відеозапису він починається з моменту коли працівники поліції вже спілкуються з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 біля автомобіля, який не перебуває у робочому стані, в процесі спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , останній повідомив, що він не перебував за кермом автомобіля, втім працівники поліції вказували, що нададуть відеозйомку з військового КПП, хто перебував за кермом, але до матеріалів провадження вказаного відеозапису долучено не було. Також відсутні відомості про залучення свідків.

Єдиним доказом даної обставини є рапорт співробітника поліції, у якому зафіксовано, що ОСОБА_3 повідомляє, що за кермом автомобіля перебував його друг, тобто ОСОБА_1 , у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції його показання, з урахуванням відсутності їх об`єктивного підтвердження іншими доказами, не вважає достатнім та безсумнівним підтвердженням факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Будь-які інші докази на підтвердження даної обставини, такі, як показання свідків, аудіо-та відеозаписи з інших засобів, ніж боді-камери поліцейських, письмові докази тощо в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні достатні об`єктивні дані, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин вважаю за необхідне постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Старокостянтинівського районного суду від 20 липня 2023 року відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження в адміністративній справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Володимир БАРЧУК