ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5043/22 Головуючий в 1 інст. Кольц Д.М.
Провадження № 33/807/552/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст..124, ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Сліпченка В.І., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених, ст. 124, ч. 1 ст. 130, КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 19.11.2022 року о 22-20 годин в м. Запоріжжя, по пр. Соборний біля буд. 146-а водій транспортного засобу MERCEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом FIAT DOBLO державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який зупинився попереду, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає.

Крім того, 19.11.2022 року о 22-20 годин в м. Запоріжжя, Олександрівський район, по пр. Соборний біля буд. 146-а водій ОСОБА_1 , керував НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом евакуації транспортного засобу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд першої інстанції незаконно здійснив об`єднання адміністративних матеріалів за №331/5043/22 та №331/5044/22, оскільки строки притягнення особи до відповідальності за ст. 124 КУпАП сплинули в порядку ст. 38 КУпАП.

Суд першої інстанції діяв упереджено та поза законом ухваливши таку постанову 21.02.2023 року. За вказаним фактом було заявлено відвід судді.

Наголошує, що закінчення строків накладення адміністративного стягнення є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Суд першої інстанції незаконно позбавив права на проведення експертизи у справі, тим самим суд допустив упередженість в розгляді справи. Перебрав на себе функції обвинувача в справі та без спеціальних знань необґрунтовано дійшов до висновку про винуватість особи.

Вказує, що він не перебував за кермом автомобіля НОМЕР_1 , а тому в його діях відсутній склад інкримінованих порушень.

Враховуючи викладене, суд незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за порушення п. 12.1 ПДР України.

Суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_2 в тій частині, які засвідчували факт того, що він особисто не бачив особу, яка керування автомобілем НОМЕР_1 в момент зіткнення. Він ( ОСОБА_1 ) є лише власником автомобіля, а не водієм.

Суд першої інстанції не врахував квитанцію АТ «Укрсиббанк» від 15.02.2023 року, зі змісту якої вбачається, що сплату за відновлення пошкодженого автомобіля НОМЕР_2 , здійснив ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 .

Працівники поліції в супереч вимогам КУпАП не внесли ОСОБА_2 до протоколу, як потерпілу особи. Також до вказаної графи не було внесено відомостей про свідка ОСОБА_4 .

Суд в порушення ст. 252 КУпАП не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4 ,, який пояснив, що ОСОБА_1 не здійснював керування автомобілем.

Також суд проігнорував показання ОСОБА_5 , який в судовому засіданні вказав, що під час події приймав рішення виключно на показаннях свідка ОСОБА_2 .

Покази свідка ОСОБА_4 не були взяті, оскільки у працівника поліції відсутні при собі бланки пояснень.

Працівник поліції під час події в матеріалах справи вказав неіснуючу диспозицію ст. 130 КУпАП.

Під час події ОСОБА_1 не розумів, що відбувається. Вказану поведінку було визнано, як відмову від проходження огляду. Однак, самі ж працівники поліції повідомляють, що в них немає при собі драгера.

Суд не врахував вищевикладене, а тому продемонстрував свою упередженість та наперед визначену позицію по суті розгляду справи.

Працівники поліції під час події проігнорували твердження ОСОБА_1 , що за кермом автомобіля передувала інша особа та те, що він готовий проїхати до закладу охорони здоров`я. Вказані факти зафіксовані на відеозаписі.

Суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, оскільки надав пріоритет свідченням поліцейського над показаннями свідка ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 та самого ОСОБА_1 .

Суд обґрунтував свої висновки лише на розбіжностях пояснень абсолютно нетверезої та неадекватної людини ОСОБА_1 , не виконав функції правосуддя, а перейняв на себе лише функцію обвинувачення, свідомо надаючи безпідставну перевагу одній інформації над іншою.

Просить апеляційний суд постанову суду першої інтонації скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Сліпченка В.І., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах, зокрема:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №393045 (а.с.4), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 19.11.2022 року о 22-20 годин в м. Запоріжжя, Олександрівський район, по пр. Соборний біля буд. 146-а керував транспортним засобом НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом евакуації транспортного засобу;

- акті огляду та направлені на огляд (а.с.7-8), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від огляду відмовився;

- акті огляду тимчасового затримання транспортного засобу від 19.11.2022 року (а.с.9), яким встановлено, що транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: Запоріжжя, вул. Космічна, 140;

- оптичному носії інформації у вигляді СД-диску (а.с.12), який містить відеозаписи з місця події;

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №393044 (а.с.4), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 19.11.2022 року о 22-20 годин в м. Запоріжжя, по пр. Соборний біля буд. 146-а водій транспортного засобу MERCEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом FIAT DOBLO державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який зупинився попереду, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає;

- схемі місця ДТП (а.с.5), з якої вбачається, що транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем д.н. НОМЕР_2 . Автомобіль д.н. НОМЕР_1 під час події мав пошкодження передньої частини транспортного засобу, а автомобіль д.н. НОМЕР_2 пошкодження задньої частини автомобіля;

- письмових поясненнях свідка ОСОБА_2 (а.с.6), в яких він вказав, що він здійснював рух на транспортному засобі д.н. НОМЕР_2 в сторону Пушкіна, на перехресті пр. Соборного та вул. Української на червоний сигнал світлофора він почув удар в задню частину автомобіля. Після того, він побачив, що автомобіль д.н. НОМЕР_1 в`їхав в нього. Водій автомобіля перебував в нетверезому стані, мав запах алкоголю та запропонував вирішити питання на місці;

- фотосвітлинах (а.с.7), якими встановлено, що дійсно автомобіль д.н. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем д.н. НОМЕР_2 .

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 12.1, 13.1, п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними.

Зокрема, доводи про те, що ОСОБА_1 під час події не був водієм автомобіля, виходячи з наступного.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_2 , який надав пояснення в суді першої інстанції, встановлено, що під час події був і другий чоловік, який підходив до нього, і співробітники поліції питали чи не він був за кермом. Вказаний чоловік, відповів, що не він був за кермом.

Під час повторного допиту, свідок ОСОБА_2 вказав, що під час ДТП, саме ОСОБА_1 попрямував до нього, і тому ОСОБА_2 вирішив, що саме він був за кермом автомобіля, оскільки інших осіб з водійського боку автомобіля не було.

Змістом дослідженого відеозапису встановлено, що свідок ОСОБА_2 показав працівникам поліції на водія ОСОБА_1 , який під час події ймовірно здійснив зіткнення.

Крім того, під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , останній неодноразово вказував, що він керував транспортним засобом, в ході чого переплутав педалі.

Також суд наголошує, що відеозаписом зафіксовано, як свідок ОСОБА_4 повідомив, що за кермом був ОСОБА_1 .

Апеляційний суд також погоджується з висновками місцевого суду про те, що надання платіжної квитанції за сплату відновлення пошкодженого автомобіля не можуть вважатися належним доказом того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, оскільки вказаний документ і версія сторони захисту повністю спростована під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками районного суду, що саме ОСОБА_1 під час події був водієм автомобіля.

Щодо відсутності доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Так, змістом відеозаписів встановлено, що до працівників поліції підійшов ОСОБА_2 , який стояв поруч з автомобілем д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повідомив, що інший автомобіль здійснив зіткнення. ОСОБА_2 показував у бік ОСОБА_1 . Після спілкування з водієм ОСОБА_1 , працівниками поліції були виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Своєю поведінкою ОСОБА_1 виказував, що він відмовляється проходити будь-який огляд на стан сп`яніння.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 , будучи водієм автомобіля, відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта про те, що суд незаконно об`єднав дві справи та вирішив питання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП також є необґрунтованими.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.

Таким чином, місцевий суд вірно дійшов до висновку, що ОСОБА_1 винуватий у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та підстави для закриття провадження в цій частині на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. ст. 13, 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених, ст.124, ч.1 ст. 130, КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/5043/22