Справа № 307/1057/23
Провадження № 3/307/352/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Київ, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №248376 від 04.03.2023 року вбачається, що 03 березня 2023 року близько 23 години 00 хвилин прикордонним нарядом «Адміністративно-Оперативна Група» на напрямку № 262 прикордонного знаку (територія Тячівської об`єднаної територіальної громади Тячівського району Закарпатської області) на відстані 80 метрів від лінії державного кордону було виявлено та в подальшому затримано громадянина України ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 204-1 КупАП.

Представник ОСОБА_1 адвокат Моняк Р.В. в судовому засіданні зазначив, що не згідний з протоколом про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , в обгрунтування цього зазначив, що ОСОБА_1 , купив квиток на рейсовий автобус Ужгород Липкани, а саме до м. Чернівців, що підтверджується фіскальним чеком № 351225. 03.03.2023 року, о 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 , відправився на даному рейсовому автобусі з м. Ужгород до м. Чернівці, після чого на блок посту у місті Тячів автобус зупинили працівники прикордонної служби і з невідомих причин затримали дану особу, при цьому не пояснивши причину затримання, також не дали можливості повідомити дружину, де знаходиться ОСОБА_1 , яка незнала про місце знаходження чоловіка близько однієї сутки. ОСОБА_2 ствердив, що ОСОБА_1 жодної спроби щодо вчинення незаконного перетину державного кордону не вчиняв, також зауважив, що даний рейсовий автобус Ужгород Липкани, згідно маршруту, слідує по дорозі, яка пролягає на незначній відстані від державного кордону України, тому вини ОСОБА_1 у спробі незаконного перетину державного кордону він не вважає доведеною, до того ж особа стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення не мав на меті виходити з автобуса, вийшов лише на вказівку працівників прикордонної служби. Тому просить справу про адміністратвине правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника Моняк Р.В., розглянувши дану справу вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.

З протоколу адміністративного затримання від 03.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , затримано о 13 год. 30 хв. 3.03.2023 року, при цьому вказаний протокол не містить відомостей щодо часу звільнення затриманого ОСОБА_1 (а.с.2).

Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_1 , такий складено уповноваженою особою ОСОБА_3 .

З протоколу особистого огляду, речей та документів від 04.03.2023 року вбачається, що було виявлено та вилучено для тимчасового зберігання: паспорт громадянина України, два паспорти громадянина України для виїзду за кордон, кошти у розмірі 8080 доларів США, кошти у розмірі 4500 гривень, банківська картка UKRSIBBANK, телефон SAMSUNG синього кольору, зарядний пристрій білого кольору (а.с.3).

З рапорту старшого інспектора прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_4 від 04.03.2023 року вбачається, що в межах смт. Солотвино мав відбутись незаконний перетин кордону (а.с.8-9).

При цьому, ні з вказаного рапорту, ні з протоколу затримання та протоколу адміністративного правопорушення не можливого встановити в який саме спосіб вказана особа здійснювала таку спробу та взагалі чи мала місце така спроба.

Також з доданих адвокатом Моняк Р.В. письмових пояснень вбачається, що 02.02.2023 року ОСОБА_1 , на автостанції Ужгород 1, придбав квиток на 03.03.2023 року на рейсовий автобус Ужгород-Липкани, а саме до м. Чернівці, що підтверджує фіскальний чек № 351225 (а.с.17-21).

З долученого до матеріалів справи квитка № 351225 вбачається, що такий придбаний за ціною 626 грн. 50 коп. 02.03.2023 на рейс призначений на 03.03.2023 року о 19 год. 00 хв. Ужгород-Чернівці (а.с. 21).

До матеріалів справи також долучено протокол пояснень ОСОБА_5 , від 05.04.2023 року, з якого вбачається, що дана особа являється дружиною ОСОБА_1 .. З пояснень якої вбачається, що 02.03.2023 року вона разом з чоловіком купила на автостанції Ужгород 1, на 03.03.2023 року, квиток на рейсовий автобус Ужгород-Липкани до м. Чернівців, куди він їхав для вирішення питань пов`язаних з роботою (а.с.24).

Посадовою особою, яка складала протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, обставин щодо місця затримання вказаної особи, яке знаходиться на дорозі регіонального значення не враховано, хоч такі як встановлено під час розгляду справи, були основними доводами наявності у ОСОБА_1 умислу на спробу незаконного перетину кордону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави. Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у перетинанні державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади.

Із суб`єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №248376 від 04.03.2023 року та долучені до нього матеріали справи, вважаю, що спроба перетину ОСОБА_1 будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, не доведена оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчать про спробу перетину ним кордону. Будь-яких інших доказів, які б надавали можливість стверджувати про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Сама ж по собі заява ОСОБА_1 про визнання вини, яка подана ним в той час коли він був уже затриманий та перебував в обмежуючих його дії умовах, сама по собі не спростовує наведених висновків про його невинуватісь у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З контекстного аналізу зазначених вимог закону випливає, що висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 124, 247 п. 1, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя М.М. Бряник