Справа № 496/4421/23
Провадження № 3/496/3396/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Портної О.П., за участю: секретаря Ткаченко В.М., розглянувши в залі суду міста Біляївка матеріалів які надійшли від відділення поліції №2 Одеського районного управління Національної поліції №2 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 170462 від 03.06.2023 року відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 03.06.2023 року о 06:45 год. за адресою: автодорога Одеса Южне 10 км. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Згідно алкотестера «Drager» тест № 44. Результат 0,32%0. Від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

02.08.2023 року на адресу суду від адвоката Войнаровської Вікторії Едуардівни яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить допитати в якості свідка ОСОБА_2 . У судовому засіданні заяву адвоката Войнаровської В.Е. щодо допиту в якості свідка ОСОБА_2 було задоволено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, надав відповідні пояснення та зазначив, що з протоколом про адміністративне правопорушення не згоден. Пояснив, що 03.06.2023 року він разом із знайомою повертаючись додому їх зупинили працівники поліції. ОСОБА_1 який сидів на пасажирському сидінні працівники поліції запропонували надати документи і так як в нього не було паспорту він надав посвідчення водія. В подальшому ОСОБА_1 почав суперечку з співробітниками поліції за безпідставну зупинку в зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів згодою так як він не перебував за кермом та не керував автомобілем. Зазначив, що працівники поліції не розібравшись в ситуації, склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, щоб він не був такий розумний і не вчиняв з ними сварку.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, повідомила суду, що 03.06.2023 року вона була за кермом автомобіля коли разом із ОСОБА_1 вони поверталися додому. На вимогу працівників поліції вона зупинила автомобіль яким керувала та надала на огляд водійське посвідчення не виходячи з автомобіля. ОСОБА_1 вийшовши з машини запитав причину їхньої зупинки та почав сваритися з співробітниками поліції. Коли ОСОБА_1 повернувся та сів в автомобіль то повідомив, що поліцейські склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

З дослідженого відеозапису, який міститься на оптичному диску, який був долучений працівниками поліції до матеріалів справи, вбачається, що наданий відеоматеріал не відноситься до матеріалів справи відносно ОСОБА_1 , а містить інформацію, щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння іншої особи.

Також суд звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, а саме те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Однак згідно з роздруківкою чеку приладу «Drager» від 03.06.2023 року ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та погодився з його результатом, та вважав, що відсутня необхідність їхати до закладу охорони здоров`я.

Враховуючи зазначене поліцейським при складанні протоколу, невірно кваліфіковані дії ОСОБА_1 , так як фактично він пройшов на місці зупинки огляд на стан алкогольного сп`яніння, з результатами якого погодився.

Відповідно, дії ОСОБА_1 повинні були бути кваліфіковані за п. 2.9-А ПДР , а не за п. 2.5 ПДР України, як зазначено в протоколі, відсутні докази того, що ОСОБА_1 відмовлявся проходити медичний огляд та не погоджувався з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного пошкодження.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , допитавши свідка та дослідивши матеріли справи суд дійшов до наступного.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією статті 130 КпАП України передбачено, що відповідальність за вказаною статтею настає за 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, за ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що правопорушник має, по-перше, керувати транспортним засобом, а по-друге перебувати в стані сп`яніння. Відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто працівники поліції повинні представити суду докази того, що особа керувала транспортним засобом і при цьому знаходилась у стані алкогольного сп`яніння.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд із зазначенням інсталяції алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що забезпечують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.9 "а" Правил водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати обставини вчиненого адміністративного правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд знаходить, що за обставинами справи постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

На думку суду, відсутність передбачених законом доказів скоєння правопорушення може призвести до випадків безпідставного притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства").

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає до закриття у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи із вищезазначеного, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з чим вважає за можливе застосувати ст. 247 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 23, 24, 27, 130, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 07.08.2023 року.

Суддя О.П. Портна