Справа № 545/1702/23
Провадження № 3/545/913/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 рокум. Полтава

суддя Полтавського районного суду Полтавської області Харабадзе К.Ш., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , громадянка України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , інші дані суду не відомі,

у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

04.05.2023 року о 18-00 год. в АДРЕСА_1 працівниками поліції встановлено факт не належного виконання батьківських обов`язків, як матір`ю, громадянкою ОСОБА_1 відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , яке виразилося в неналежному контролі та призвело до травмування сином руки лезом бензопили. Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 здійснила адміністративне правопорушення, передбачене ст.184 ч.1 КУпАП.

На розгляд матеріалу по суті ОСОБА_1 не з`явилася, проте в матеріалах справи містяться її пояснення, згідно яких остання зазначила, що є інвалідом другої групи, дійсно має сина, якому 17 років. Він наразі веде самостійне життя, зустрічається з дівчиною, часто їздить до неї та допомагає по господарству.

Так, рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, а тому, враховуючи вищевказане, принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок, оскільки адміністративний проступок, на який не відреагувала держава, заподіює правопорядку серйозної шкоди, а безкарність правопорушника буде заохочувати його на вчинення нових проступків і буде подавати негативний приклад іншим нестійким особам.

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд враховує вимоги ст.ст. 23,33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь її вини, рід занять та майновий стан, визнання факту порушення, наявність інвалідності ІІ групи, відсутність доходу, що є обставиною, яка пом`якшує відповідальність, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

На думку суду, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 173-2 ч.1, 213, 221, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за ст.184 ч.1 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст.184 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Карина ХАРАБАДЗЕ