Номер провадження: 33/813/1383/23
Номер справи місцевого суду: 505/3388/21
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах

Лозко Ю.П., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року,

встановив:

Постановою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, 27 червня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, зокрема, порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обгрунтоване тим, що він не був присутнім під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови. 26 травня 2023 року апелянту стало відомо про наявність цієї постанови суду, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 02 червня 2023 року судом першої інстанції йому надано можливість ознайомлення з матеріалами справи. Зазначає, що у матеріалах справи наявне зворотнє до листа повідомлення, датоване 02 лютого 2022 року, в якому проставлено невідомою йому особою підпис про отримання цього листа за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності. Зазначає, що з січня 2022 року він проживає не у м. Подільськ, а за місцем своєї реєстрації за адресою:

АДРЕСА_2 , що підтверджується актом обстеження метірально-побутових умов сім`ї, виданого 19 червня 2023 року депутатом органу місцевого самоврядування та довідкою від 19 червня 2023 року, виданою Окнянською селищною радою Подільського району Одеської області. Апелянт вважає, що наявна у матеріалах справи телефонограма щодо повідомлення його про дату та час слухання справи не може слугувати доказом належного сповіщення про судове засідання. Крім того, зазначає, що він не має юридичної освіти, а тому підготовка до апеляційної скарги зайняла у нього тривалий час.

Посилаючись на вказані вище обставини, апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин, тому є підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.294 КупАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Отже законодавець визначив процесуальний механізм, яким обумовив перебіг строку на апеляційне оскарження постанови судді саме з моменту її постановлення, а не з моменту отримання копії судового рішення, особою щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до наведеної вище норми, апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Закон не містить приписів, які б створювали передумови для іншого обчислення строку на апеляційне оскарження.

Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.

Апеляційний суд зважає на сталу практику, сформовану Європейським судом з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії»).

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на апелянта.

Як убачається з матеріалів цієї справи, оскаржувана постанова прийнята Котовським міськрайонним судом Одеської області 21 вересня 2022 року, відтак строк на апеляційне оскарження цієї постанови суду закінчився 03 жовтня 2022 року.

З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 27 червня 2023 року, отже з пропуском встановленого статтею 294 КУпАП строку.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення також убачається, що

ОСОБА_1 особисто підписано протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №504388 від 01 жовтня 2021 року, отже апелянту було відомо про наявність складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.3).

Підписуючи протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 засвідчив власним підписом правильність інформації зафіксованої у протоколі, зокрема в частині його анкетних даних та відомостей щодо місця проживання, де зазначено адресу: АДРЕСА_1 .

Як свідчать матеріали, справа призначалася судом до розгляду неодноразово, зокрема, на 15 грудня 2021 року, 23 лютого 2022 року, 24 травня 2022 року, 21 вересня 2022 року. При цьому, судом першої інстанції вчинялися дії щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, у визначений законом спосіб.

У матеріалах справи міститься повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, адресатом якого зазначено: ОСОБА_1 , поштова адреса:

АДРЕСА_3 , відправник Котовський міськрайонний суд Одеської області, датою повернення є 23 лютого 2022 року, поштове відправлення сформоване у справі №505/3388/21. Також убачається, що це рекомендоване поштове відправлення вручено 02 лютого 2022 року особисто адресату, що засвідчено підписом отримувача і підписом працівника поштового зв`язку (а.с. 18).

Надані апелянтом документи на підтвердження обставин щодо проживання на час вручення вказаної вище повістки за іншою адресою, апеляційний суд відхиляє, оскільки належним документом, що підтверджує фактичне місце проживання особи є відповідна довідка, видана органом місцевого самоврядування про фактичне місце проживання особи за певною, конкретно-визначеною адресою.

З довідки №02-22/1483 від 19 червня 2023 року, яка видана Окнянською селищною радою Подільського району Одеської області убачається, що цей документ виданий ОСОБА_1 про те, що він 03 грудня 2015 року зареєстрований, а не фактично проживає, в АДРЕСА_2 .

Наданий апелянтом акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, засвідчений депутатом Окнянської селищної ради у якому депутат органу місцевого самоврядування підтверджує, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає з січня 2022 року, не є тим документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронний публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про надання публічних (електронний публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за заявою особи, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласника) житла, представників, законних представників особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення) орган реєстрації видає витяг із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, виключення інформації з реєстру територіальної громади про місце проживання (перебування) особи.

Однак, усупереч вказаним вище нормам, апелянтом не надано витяг з реєстру територіальної громади, який би підтверджував факт його проживання у лютому 2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 .

За пунктом 99 Правил рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо).

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16).

Наявним у матеріалах справи про адміністративне правопорушення рекомендованим повідомленням підтверджується вручення ОСОБА_1 повістки про виклик у судове засідання на 23 лютого 2022 року, яка отримана ним 02 лютого 2022 року.

Апелянтом не спростовано презумпцію добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків при врученні йому відповідного рекомендованого листа, оскільки докази на підтвердження цих обставин у справі відсутні.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 був достеменно обізнаний про наявність в провадженні місцевого суду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, починаючи щонайменше з 02 лютого 2022 року, однак з указаної дати і до часу прийняття судом оскаржуваної постанови (21 вересня 2022 року), апелянт з розумним інтервалом часу не цікавився станом провадження у його справі, з відповідними заявами чи б то клопотаннями до суду не звертався.

Із заявою про ознайомлення з матеріалами, апелянт звернувся лише 29 травня 2023 року, тобто зі спливом понад 8-ми місячного строку з дня прийняття судом оскаржуваної постанови.

Окрім того, з матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомився та отримав їх копії 02 червня 2023 року, проте з апеляційною скаргою, як зазначено вище, апелянт звернувся лише 27 червня 2023 року, тобто через 25 днів з дати ознайомлення з матеріалами справи, що перевищує граничний (максимальний) строк на апеляційне оскарження, визначений законодавцем у межах 10 днів та встановлений за зальним правилом для всіх учасників проваджень у справах про адміністративне правопорушення.

Апелянт не навів виняткових причин чи б то обставин, які перешкодили йому реалізувати право на апеляційне оскарження упродовж 10 денного строку, починаючи з дня ознайомлення з матеріалами справи і у такому випадку порушувати питання про поновлення процесуального строку. Саме по собі посилання апелянта на відсутність юридичної освіти, не може слугувати поважною причиною звернення з апеляційною скаргою зі спливом зазначеного вище строку, оскільки апелянт не був обмежений у реалізації права на отримання професійної правничої допомоги.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Наведена апелянтом у клопотанні причина пропуску ним строку на апеляційне оскарження, який згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою у визначений законом строк, не встановлено таких і апеляційним судом, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

Водночас апеляційний суд зауважує, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Підсумовуючи наведе вище, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 21 вересня 2022 року не встановлено, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити та відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко