ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4578/22 Головуючий в 1 інст. Щаслива О.В.
Провадження № 33/807/300/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника ОСОБА_1 - адвоката Ставного Г.І. (в режимі відеоконференції), за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Ставного Г.І. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 28.08.2022 року о 12 год. 39 хв., ОСОБА_1 , в м. Запоріжжі, по вул. О. Поради, б. 50, керував транспортним засобом ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під час відеозапису, який вівся на бодікамеру 470276, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій зобов`язаний на вимогу робітника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Від керування відсторонений, про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Ставний Г.І. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що працівники поліції під час події не повідомили причин зупинки автомобіля, що є порушенням вимог Закону України «Про Національну поліцію». Здійснили огляд речей і автомобіля, лише після цього вказали, що водій може перебувати в стані сп`яніння. Під час події, працівники поліції не вказали на те, що у водія є ознаки сп`яніння.

Місцевим судом не було задоволено клопотання про виклик і допит свідків, зокрема свідка захисту, свідка, який зазначений в протоколі та працівників поліції.

Під час розгляду суд обмежився дослідженням лише письмових доказів в справі, що свідчить про неповноту розгляду справи.

Відеозапис події не є безперервним, що свідчить про порушення вимог законодавства України.

Підозру в порушенні вимог ПДР України водію було оголошено вже під час складання матеріалів, що свідчить про порушення права на захист.

Просить апеляційний суд поновити строк на оскарження, оскільки справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 .

Також просить постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Щодо поновлення строків апеляційного оскарження.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

В клопотанні апелянт вказує, що справу 12 січня 2023 року розглянуто без участі ОСОБА_2 , копію постанови ОСОБА_1 отримав лише 14.02.2023 року, тобто поза межами строку на оскарження.

Суд апеляційний інстанції враховуючи, що вказані доводи клопотання підтверджуються матеріалами справи, дійшов до висновку, що про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підстав для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 - адвоката Ставного Г.І., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги п.2.5 ПДР України ОСОБА_1 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №288016 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 28.08.2022 року о 12 год. 39 хв., в м. Запоріжжі, по вул. О. Поради, б. 50, керував транспортним засобом ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під час відеозапису, який вівся на бодікамеру 470276, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій зобов`язаний на вимогу робітника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Від керування відсторонений, про повторність попереджений.

Вказане обвинувачення підтверджується даними які містяться:

- в направлені на огляд водія транспортного засобу (а.с.3), яким встановлено, що водій ОСОБА_1 мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння: порушення мови, почервоніння очей, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від огляду водій відмовився.

- на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску (а.с.7), який містить відеозаписи з місця події та якими встановлено, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Зокрема, доводи про те, що відеозаписи події не є безперервними, а тому вони такі докази є недопустимими.

Дійсно відеозаписи події не є безперервними, як того вимагають відомчі підзаконні акти МВС України.

Разом з тим, суд вважає, що для вирішення питання, чи може процесуальне порушення під час складання матеріалу про адміністративне правопорушення стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес, характер отримання доказів та співвіднести такі обставини з правами і свободами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи обставини справи, вказаний недолік відеозаписів автоматично не може означати їх недопустимість як доказів, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, відмову водія від позиції пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Крім того, така обставина не впливає на обсяг фундаментальних прав обвинуваченого або на законність процесуальних стадій в справі.

Тобто, наявність в матеріалах справи фрагментів відеозаписів та інших матеріалів справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п. 2.5 ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Твердження апелянта про те, що матеріали справи не мстіть доказів винуватості особи та зупинка автомобіля була безпідставною, на думку суду апеляційної інтенції є безпідставним, виходячи з наступного.

Змістом відеозаписів (а.с.7) встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зупинено за непрацюючий «стоп» сигнал. Під час спілкування працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що у нього є ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд в спеціалізованому медичному закладі. Водій ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд висловив відмову, що виразилась в тому, що водій не має часу на такий огляд.

Апеляційний суд вважає, що такі дії є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції за ч. 1 ст.130 КУпАП, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та направленні та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Ставного Г.І. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Ставного Г.І., залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/4578/22