Номер провадження: 33/813/512/23
Номер справи місцевого суду: 513/1168/22
Головуючий у першій інстанції Рязанова К. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Дерезюк В.В.
осіб, які з`явилися до судового засідання:

1. ОСОБА_1 (особа, яка притягується до адміністративної відповідальності)
2. ОСОБА_2 (адвоката Швець Є.О.)
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Саратського районного суду Одеської області від 23 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

24.11.2022 року тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_3 у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол ОД/VІІІ/44 про вчинення ним військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП. Так, за даними протоколу, військовослужбовець, матрос ОСОБА_1 , призваний за мобілізацією, 18.11.2022 року самовільно залишив місце розташування роти в районі виконання бойового завдання (без зброї). Розшуково-пошукові дії не дали результату. На телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав. За фактом самовільного залишення місця служби старшим оперативної групи ВЧ НОМЕР_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 була складена довідка-доповідь від 19.11.2022 року за № 1202. 23 листопада 2022 року військовослужбовець ОСОБА_1 повернувся до пункту постійної дислокації, про що старшим оперативної групи ВЧ НОМЕР_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 складено довідку-доповідь від 23.11.2022 року за № 1235. Таким чином, військовослужбовець, призваний за мобілізацією, матрос ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин на протязі 5 діб. Таким чином, в діях військовослужбовця призваного за мобілізацією, матроса ОСОБА_1 , вбачаються ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, а саме самовільне залишення ним місця несення служби в умовах особливого періоду.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 23 лютого 2023 року встановлено в діях ОСОБА_1 ознаки та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, а саме самовільне залишення військовослужбовцем ОСОБА_1 місця служби в умовах особливого періоду, та у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 цього Кодексу, провадження в справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ст.247 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись з такою постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Саратського районного суду Одеської області від 23 лютого 2023 року скасувати, посилаючись на неповне дослідження районним судом обставин справи.

За вимогами статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається з положень ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши під час судового розгляду апелянта ОСОБА_1 та його захисника адвоката Дімова А.П., апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних обставин.
Матеріалами справи встановлено, що з 27.02.2022 року ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України № 69/2022 був призваний у Збройні Сили України по мобілізації від 24.02.2022 року, що підтверджується копією Військового квитка Серії НОМЕР_2 . З 26.02.2022 року медичною комісією при Б.Дністровському РТЦК ОСОБА_1 був визнаний придатним до військової служби (а.с.11-13).
Згідно витягу з Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 47 від 27.02.2022 року, ОСОБА_1 присвоєно військове звання матрос та з 27.02.2022 року матрос ОСОБА_1 , стрілець-помічник гранатометника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти, ВОС-100915М/630 прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 2 820 грн на місяць, шпк «матрос». ОСОБА_1 зарахований на продовольче забезпечення у ВЧА4210 через військову частину НОМЕР_3 за морською нормою № 3 з 28.02.2022 року (а.с.14).

19 листопада 2022 року старшим оперативної групи ВЧ НОМЕР_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 було складено довідку № 1202 про самовільне залишення ОСОБА_1 місця виконання служби. Так, в даній довідці зазначено, що згідно рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира десантно-штурмової роти старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 18.11.2022 року, зареєстрованого у діловодстві ВЧ за номером № НОМЕР_4 від 18.11.2022 року було виявлено відсутність військовослужбовця, призваного за мобілізацією, матроса ОСОБА_1 (без зброї). Встановлено, що матрос ОСОБА_1 о 08:00 годині 18.11.2022 року самовільно залишив розташування роти у районі виконання бойового завдання (без зброї). На телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження не відомо. На час складання довідки-доповіді матрос ОСОБА_1 до пункту дислокації десантно-штурмової роти не повернувся. Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.11.2022 року № 252 призначено службове розслідування (а.с.06).

З 18.11.2020 року ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення та знято його із продовольчого забезпечення (а.с.07).

23.11.2022 року старшим оперативної групи ВЧ НОМЕР_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 було складено довідку № 1235 про повернення ОСОБА_1 до військової частини. Так, в даній довідці лейтенант зазначив, що 23.11.2022 року з рапорту помічника чергового військової частини сержанта ОСОБА_6 № 4153 від 23.11.2022 року стало відомо, що о 10:00 годині у ВЧ НОМЕР_1 повернувся матрос ОСОБА_1 (без зброї) (а.с.08).

Через самовільне залишення військовослужбовцем ОСОБА_1 в умовах особливого періоду місця виконання бойового завдання виконуючим обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_3 у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол ОД/VІІІ/44 про вчинення ним військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП (а.с.04-05).

Відповідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 24.11.2022 року, останній визнав, що самовільно залишив місце розташування свого підрозділу під час виконання бойового завдання (а.с.10).
Відповідно Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 323 від 24.11.2022 року поновлено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення з 23.11.2022 року та зараховано на продовольче забезпечення у ВЧА4210 через ВЧ НОМЕР_3 за морською нормою № 3 з 25.11.2022 року (а.с.09).

Оскаржуючи постанову районного суду, ОСОБА_1 зазначав, що 17.11.2022 року ним було складено рапорт про відмову виконання бойового завдання та прямих наказів командира через погіршення стану здоров`я, проте командиром його рапорт не розглядався та повністю був проігнорований.

Однак, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 із відповідним рапортом до ВЧ НОМЕР_1 не звертався, Журнал реєстрації рапортів ВЧ НОМЕР_1 який витребуваний на запит суду, не містить відмітки про звернення ОСОБА_1 17.11.2022 року до ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про відмову від виконання бойового завдання та прямих наказів командира через погіршення стану здоров`я.

Матеріали справи взагалі не містять жодних доказів, що у період виконання бойового завдання/несення служби, ОСОБА_1 скаржився командиру на свій стан здоров`я та потребував медичної допомоги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_1 пояснив, що мав проблеми зі здоров`ям, в тому числі з високим тиском, через що не міг виконувати завдання командира. Крім того, командир взводу надав йому наказ бути коригувальником вогню на БМП (бойова машина піхоти), на якій він не мав практичного досвіду. 17.11.2022 року він здав свою форму, зброю і 18.11.2022 року залишив місце розташування роти виконання бойового завдання.

Таким чином, ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав, що самовільно без попередження та дозволу командира, покинув місце виконання бойового завдання в умовах особливого періоду.

На запитання судді, яким чином ОСОБА_1 , маючи погане самопочуття та високий тиск, без їжі та води, самостійно 5 днів добирався з місця виконання бойового завдання до місця розташування ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ніяк не міг пояснити, намагаючись всіма способами ухилитись від відповіді.

Частиною 1 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб.

Частиною 3 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Санкцією ч. 4 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду та караються штрафом від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Таким чином, наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням пояснень безпосередньо самого ОСОБА_1 , в повній мірі свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про необхідність виклику до судового засідання свідків правопорушення, які вказані у протоколі командира ВЧА4210 - старшого матроса ОСОБА_7 та старшого лейтенанта ОСОБА_4 є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 сам визнав, що самовільно залишив місце розташування роти у районі виконання бойового завдання, а відтак протокол командира, з урахуванням усіх зібраних доказів, складений на реальних підставах та відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, досліджені та перевірені апеляційним судом обставини та сукупність доказів свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення - самовільному залишенні військовослужбовцем місця виконання бойового завдання в умовах особливого періоду, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, не має підстав вважати, що ним допущена суттєва неповнота судового розгляду.
З огляду на зазначене, викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків районного суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з остаточним висновком суду.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Оскільки на момент розгляду справи строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 цього Кодексу закінчились, суд вірно, у відповідності до вимог п.7 ст.247 КУпАП, закрив провадження у справі.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову районного суду без змін.
Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Саратського районного суду Одеської області від 23 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе