Справа № 357/2236/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2023 м. Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Клепа Тетяна Володимирівна, розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення, які надійшли з Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 23.02.2023 органом № 3210, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Нікіпелової К.Є., потерпілої ОСОБА_2 та її представників адвокатів Кузьменка Є.А., Постельги О.А., -

У С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №103355, 15.02.2023 близько 13:00 год за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив сварку під час якої ображав, чим принижував честь та гідність, шарпав, штовхав та не пукав у дім свою дружину ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що на даний час він проживає сам, оскільки дитина за кордоном, а дружина забрала всі документи і виїхала від нього. 15.02.2023, в обід, він приїхав додому, пообідав та вийшов на стоянку, що біля будинку. В цей час він побачив, що до будинку прямувала дружила, на відстані 500-600 метрів стояв автомобіль таксі. Коли вона підійшла ближче, він запитав у неї, чому вона приїхала без попередження, оскільки бажав щоб при їх зустрічах були присутні його свідки. Дружина вистрибнула йому на спину, обхватила руками і ногами з усіх сторін і хотіла затіяти бійку, почала штовхати його. Щоб уникнути конфлікту, він пішов та сів до машини. Дружина почала рвати двері в машини, щоб їх відчинити і далі провокувати бійку. В цей час із свого будинку вискочила сусідка, яка кричала, щоб він не вбивав дружину, а також батько дружини вийшов з таксі і кричав, щоб він не вбивав його дитину. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, закрив двері, поклав руки до кишень і пішов до ставка. Дружина продовжувала йти за ним, бити, шарпати та провокувати на бійку. Він зателефонував племіннику, який швидко приїхав та бачив конфлікт. Коли прибули працівники поліції, дружина не заспокоїлася, продовжувала його ображати нецензурною лайкою та кричати, що чоловік її штовхав, ображав. До будинку дружина у цей час не намагалася зайти, а тільки намагалася затіяти з ним бійку. Після того, як приїхала поліція вони всі разом зайшли до будинку, де дружина забирала якісь свої речі. ОСОБА_1 пояснив, що всі ці події відбуваються через те, що між ним та його дружиною триває процес розлучення, ініціатором якого стала дружина. Коли його не було дома, приблизно 12 чи 13 лютого, його дружина винесла з будинку всі коштовні речі, гроші, особисті його документи, тому він змінив у будинку замки. Після цього інциденту він пропонував дружині взяти ключі від нових замків будинку, проте вона відмовилася їх брати. 15.02.2023 він дружину не бив, не ображав, не шарпав та не перешкоджав їй пройти до будинку.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Нікіпелова К.Є. просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. На обгрунтування клопотання зазначає, що поліцейський не надав необхідної сукупності доказів для обґрунтування протоколу про адміністративне правопорушення, а саме оцінив ризик домашнього насильства формально та не вжив відповідних обмежувальних заходів щодо кривдника з метою захисту особи, що начебто постраждала від домашнього насильства ОСОБА_2 , не склав з цього приводу відповідних документів, зокрема термінового заборонного припису. Одного лише протоколу та заяви зацікавленої особи явно недостатньо для визнання ОСОБА_1 винною особою у вчиненні домашнього насильства. Крім того, формулювання обвинувачення у протоколі викладено не конкретно, не вказано у яких діях ОСОБА_1 проявилося насильство стосовно потерпілої, у тексті протоколу взагалі відсутні відомості про свідків, відсутні відомості про заподіяння потерпілій будь-якої шкоди, натомість у графі «правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду» чітко вказано «не заподіяно». Заяву ОСОБА_2 та всі дії спрямовані на притягнення до відповідальності її чоловіка ОСОБА_1 вона вважає провокацією, ОСОБА_2 наразі не проживає у спільному з ОСОБА_1 будинку за власним бажанням та ініціативою.

Також, зазначила, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявою про викрадення його особистих речей, а саме документів: паспорту громадянина України, оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку та інших. Застосування фізичної сили зі сторони ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження у доказах, які додані до протоколу, оскільки «штовхання, смикання і тяганина за волосся» мала б наслідками тілесні ушкодження. Проте, швидка медична допомога на місце події не викликалася, матеріали справи не містять жодної медичної документації, експертних висновків чи досліджень щодо нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень з описом їх характеру походження, ступеню тяжкості тощо.

Звертає увагу, що у тексті протоколу про адміністративне правопорушення міститься підпис начебто ОСОБА_3 проте, підписи в трьох місцях протоколу різняться за своєю формою та взагалі ймовірно не відповідають оригінальному підпису, що належить ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 12.02.2023 ще після першої сварки з чоловіком, під час якої він неодноразово їй погрожував, ображав нецензурною лайкою і вона побачила, що чоловік став неадекватний, тому зібралася речі та поїхала до мами. Перед цим під час з`ясування відносин вона запропонувала чоловікові розійтися, поділити гроші, вийти з конфлікту розумними методами. Однак він забрав гроші, коштовності, документи, техпаспорт на машину, вона взяла ноутбук і документи на ФОП. Чоловік зламав замки в її магазині, виніс товар, загалом завдавши шкоди на 80 тисяч доларів США, а 13.02.2023 вона вже не змогла потрапити до будинку тому що чоловік змінив замки. Вона викликала працівників поліції, проте чоловік не приїхав і ключі їй не дав. 15.02.2023 близько 12:00 год вона приїхала до будинку забрати свої особисті речі. Коли їхала на маршрутці, зателефонувала своєму батькові, щоб він приїхав та її підтримав. Піднімаючись до будинку, помітила, що машина стояла на стоянці, а чоловік вийшов з подвір`я та сів до машини. Він намагався від неї втекти, але вона не дала йому закрити дверцята автомобіля, трималася за кермо. Чоловік почав її штовхати, відривати руки від керма, зрозумівши, що не може мене виштовхати з машини, вийшов з автомобіля і намагався відтягувати її. Потім він взяв її за одяг на грудях і почав шарпати, вона також взялася за його одяг і почала тягнути його. Коли ОСОБА_2 трималася за чоловіка, останній намагався її відштовхнути. Штовхаючи, віддираючи від себе, схватив за волосся після чого вона його відпустила і він відкинув її від себе. Протягом всього цього часу, близько 5 хвилин вона просила, щоб чоловік дав їй ключі від будинку, щоб вона могла забрати свої речі, проте почула лише відмову. Під час цієї штовханини чоловік ображав її нецензурними словами, намагаючись її ще більше принизити. Такими діями вона вважає, що їй було завдано психологічної шкоди, вона приймала заспокійливе, проте до лікаря не зверталася.

В цей момент приїхав її батько та племінник чоловіка, який знімав подію на телефон. Потім чоловік сів до машини і хотів поїхати, тому вона стала позаду автомобіля, обперлася на багажник, щоб перешкодити руху автомобіля, тому що вона уже викликала поліцію і хотіла забрати свої речі з будинку, оскільки не мала у що переодягнутися, навіть засобів особистої гігієни не було. Потім лише разом з працівниками поліції вони зайшли до будинку, де вона попросила у чоловіка ключі від будинку, однак він відмовив, сказав, що вона буде ночувати там, де ночувала до цього. Коли вона зібрала свої речі, працівниками поліції були складені матеріали справи про адміністративне правопорушення на їх обох.

Представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Постельга О.А. просив суд притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки, його вина доводиться матеріалами справи, зокрема: рапортом чергового поліції про те, що ним отримано заяву від ОСОБА_2 про те, що її чоловік ОСОБА_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не впускає до будинку, не повертає особисті речі, змінив замки на дверях будинку; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , які вона підтвердила в судовому засіданні; постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2023 у справі № 357/2347/23, якою закрито провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 та набрала законної сили. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 в період з 12.02.2023 по даний час, в тому числі 15.02.2023 позбавив ОСОБА_2 доступу до єдиного житла, яке вони придбали разом під час шлюбу, чим постійно здійснює економічний шантаж, ображає нецензурною лайкою, тим самим продовжує вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника, адвоката Нікіпелову К.Є., потерпілу ОСОБА_2 та її представника, адвоката Постельгу О.А., свідків зі сторони захисту ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , свідків за сторони потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та до нього письмові докази, докази, надані потерпілою стороною та стороною захисту, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1 ст.173-2 КУпАП настає в разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, у протоколі має бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, яких саме страждань чи шкоди психічному здоров`ю було завдано та які ж наслідки наступили для потерпілого від дій винного, у чому вони виразилися, тощо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За змістом вказаного Закону визначення домашнього насильства має широкий елементний склад, який може проявлятися в різних комбінаціях дій і навіть бездіяльності.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Домашнє насильство означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні (ст.3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами).

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Головною його ознакою економічного домашнього насильства є маніпулювання суб`єктом правопорушення або матеріальними благами, що призводить до негативних психологічних або/та фізичних наслідків для потерпілого.

Так, допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає на в м. Біла Церква на Таращанському масиві у багатоповерхівці на 9 поверсі напроти будинку ОСОБА_1 через ставок. Їй гарно видно дорогу до будинку ОСОБА_1 , хвіртки не видно. 15.02.2023 після 12:00 год вона вийшла на балкон і побачила неадекватну ситуацію. Вона чітко бачила як ОСОБА_1 йшов у сторону ставка, руки у нього були в кишенях, а потерпіла йшла за ним, потім вона вчепилася за його ліву руку і намагалася його зупинити, впершись ногами у землю, таким чином гальмуючи. Вся ця подія відбувалася протягом 10 хв. Від машини вони відійшли на метрів 10-20. Більше нічого їй не було видно. Їй було незрозуміло, що там відбулося, тому що вона нічого не чула. Вона не бачила, щоб хтось когось штовхав чи бив.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснив, що 15-16.02.2023 близько 13-14 год йому зателефонував його дядько ОСОБА_1 і попросив приїхати, бо його дружина приїхала до нього і провокує його на бійку. Через 5 хв він приїхав до нього та побачив, що дядько був у військовій формі не у стані алкогольного сп`яніння. Він сів до машини, а тітка стала позаду неї, відкинувши сумку під ноги своєму батькові. Цей момент він зафіксував на відео на своєму телефоні. Нецензурної лайки він не чув. Ображали один одного лише він та батько його тітки. Коли приїхали працівники поліції, всі заспокоїлися, зайшли до будинку, де тітка ходила по кімнатам і збирала свої речі. Про відносини між дядьком та тіткою він не знає, йому відомо лише, що вони перебувають на стадії розлучення, з приводу чого розлучаються йому також невідомо.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 (батько потерпілої) повідомив, що 15.02.2023 після 12-13 год йому зателефонувала дочка, попросила приїхати до їхнього будинку, допомогти забрати речі, тому що у неї не було від будинку ключів. Він бачив, як ОСОБА_1 та його дочка вчепилися один одному у груди, між собою штовхалися, що вони при цьому один одному казали він не чув, скільки стояв далі. Потім ОСОБА_1 сів до машини і хотів втекти, а дочка стала позаду машини і тримала його. Образи в сторону дочки він чув, але після його зауваження ОСОБА_1 припинив свої дії, нецензурної лайки не було. Чи просила дочка того дня у нього ключі від будинку він не чув. Коли приїхали працівники поліції, то всі разом зайшли до будинку, де дочка забирала свої речі. Дочка була тоді в емоційному стані, але швидкої медичної допомоги не викликали. Останнім часом дочка скаржилася на чоловіка, але подробиць розлучення він не знає.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 її сусіди, які проживають напроти її будинку. 15.02.2023 близько обіду вона перебувала у себе вдома і побачила через вікно між подружжям Дуб штовханину, тому вийшла на дорогу та побачила, як біля автомобіля між ними щось відбувається, він її чи садив у автомобіль чи витягував з нього. Вона підійшла до них і сказала щоб ОСОБА_1 припинив, після чого він відразу від неї відійшов. Нецензурні слова від ОСОБА_1 на адресу потерпілої вона не чула. У потерпілої було розтріпане волосся і червоне обличчя, стан у неї був знервований, але крові на ній не було. Коли побачила, що приїхав батько потерпілої, то вона пішла до себе у двір і вже звідти бачила, як ОСОБА_1 сів до автомобіля і хотів їхати, а ОСОБА_2 стала позаду і не пускала його. Потім приїхали працівники поліції, які того дня її не допитували, хоча до будинку на прохання батька потерпілої вона підходила. Швидку медичну допомогу на місці не бачила. До цього випадку вона один чи два рази бачила як ОСОБА_2 ходила у себе в дворі та на її запитання відповіла, що у неї немає ключів тому вона не може потрапити до будинку. В цей день вона не бачила і не чула щоб потерпіла намагалася зайти в будинок, а ОСОБА_1 її не пускав чи перешкоджав якимось чином.

На переглянутому в судовому засіданні відеозаписі, який було надано стороною захисту зафіксовано зафіксовано як ОСОБА_1 сідає до автомобіля, а ОСОБА_2 намагається його відкрити після чого кидає свої речі та впершись тілом об багажник автомобіля, намагається перешкодити його рух.

Посилання потерпілого та його представника на можливе змонтування відеозапису, невідповідність зафіксованих на ньому даних обставинам справи не ґрунтуються на об`єктивних даних та не підтверджуються іншими доказами у справі. Так, піддаючи сумніву автентичність відеозапису, заперечуючи що зафіксовані на відеозаписі події мали місце і що на ньому відображено саме, зокрема, потерпілу та особу, яка притягається до відповідальності, від сторони потерпілої клопотань про призначення відповідної експертизи на підтвердження своєї позиції до суду не надходило.

Вказаний відеозапис суд вважає належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки останній містить зафіксовані обставини, які мали місце 15.02.2023, про які повідомили в судовому засіданні ОСОБА_1 , потерпіла ОСОБА_2 та свідки. В судовому засіданні було встановлено джерело походження вказаного відеозапису, а саме останній був зроблений 15.02.2023 свідком ОСОБА_5 на свій мобільний телефон, на вулиці біля будинку, тобто у громадському місці, він здійснював цю зйомку відкрито, неприховано, при цьому учасники, зафіксовані на ній, не висловлювали йому вимогу не знімати їх, метою цієї зйомки було фіксування можливих неправомірних дій щодо ОСОБА_1 , що вказує на їх ситуативність. Про те, що вказаний відеозапис був зроблений саме того дня свідком ОСОБА_5 також підтвердила потерпіла у своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні. Вказаний відеозапис був наданий свідком захиснику ОСОБА_8 на її усний запит.

Із рапорту помічника чергового Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області вбачається, що 15.02.2023 о 13:09 год. отримано та зареєстровано заяву ЄО № 5614 від ОСОБА_2 про те, що її чоловік ОСОБА_1 не впускає до будинку, не повертає особисті речі та змінив замки на дверях будинку.

Надаючи оцінку вказаному доказу суд зазначає, що рапорт це усне або письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву. Згідно практики Верховного Суду рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Із наведеного вище встановлено, що будь-яких інших належних і допустимих доказів, зокрема, показань свідків, матеріалів відеозапису, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 психологічного, фізичного та економічного насильства стосовно потерпілої ОСОБА_2 судом не здобуто, а тому сам по собі рапорт поліцейського не може слугувати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 від 15.02.2023 рівень небезпеки кривдника ОСОБА_1 - низький. Доводи потерпілої в судовому засіданні 05.04.2023 про те, що під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення вона не мала спілкування/бесіди з поліцейським та не відповідала на запитання, які вказані у формі оцінки ризиків суддею до уваги не приймаються, адже на попередньому судовому засіданні 23.03.2023 потерпіла з цього приводу відповідала на запитання захисника Нікіпелової К.В. та не заперечувала вказаної обставини. При цьому повідомила, що при складанні форми оцінки ризиків на запитання поліцейського № 19 «Чи є постраждала особа та/або її діти економічно залежної (залежними) від кривдника?» та № 26 «Чи виганяв кривдник постраждалу особу та/або її дітей з місця проживання та/або погрожував здійснити такі дії?» вона відповіла «Ні», оскільки вона є фізичною особою-підприємцем, а ОСОБА_1 є пенсіонером, тому вона не є економічно залежною особою від нього, а 15.02.2023 він не виганяв її з будинку. У відповіді на запитання № 27 «Чи є щось додаткове, що змушує постраждалу особу турбуватися про її безпеку?» стоїть відповідь «Ні», але насправді є обставини що змушують її турбуватися про її безпеку. Про винесення поліцейським заборонного термінового припису вона не просила.

Доводи представника потерпілого Постельги О.А. про те, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2023 у справі № 357/2347/23, якою закрито провадження стосовно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, було встановлено, що ОСОБА_1 в період з 12.02.2023 по даний час, в тому числі 15.02.2023 позбавив ОСОБА_2 доступу до єдиного житла, яке вони придбали разом під час шлюбу, чим постійно здійснює економічний шантаж, ображає нецензурною лайкою, тим самим продовжує вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є безпідставними, тому судом до уваги не беруться. Так, вивченням вказаної постанови суду було встановлено, що лише її описова частина містить посилання на здобуті в судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_2 , як на один із видів доказів, передбачених ст. 251 КУпАП. Однак у мотивувальна частина рішення суду не містить відомостей про встановлені обставини, які б мали преюдиційне значення для справи, що розглядається, тому суд визнає неналежним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, надану представником потерпілого Постельгою О.А. копію вказаної постанови суду.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям, які проживали в їх спільному будинку АДРЕСА_1 . 12.02.2023 через сімейну сварку потерпіла ОСОБА_9 із власної волі залишила спільне місце проживання. 15.02.2023 прибувши за місцем свого проживання на вулиці біля будинку АДРЕСА_1 на грунті побутових питань, а саме з приводу заміни ОСОБА_1 замків до будинку, між подружжям Дуб стався конфлікт під час якого ОСОБА_2 вчепилася за одяг ОСОБА_1 , а він у свою чергу відштовхував її від себе намагаючись таким чином відчепити її від себе щоб залишити місце події.

Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердив того, що ОСОБА_1 вчиняв насильство психологічного (образи, погрози, приниження, залякування) та фізичного характеру стосовно своєї дружини. Так, дійсно ОСОБА_1 відштовхував від себе потерпілу, але такі його дії не були спрямовані на умисне завдання їй фізичного болю, а були вчинені виключно з метою залишення місця події, тобто не мають ознак насильницького характеру. Крім того, жоден із свідків не підтвердив в судовому засіданні вчинення ОСОБА_1 насильства економічного характеру, а саме: що 15.02.2023 ОСОБА_2 намагалася зайти до будинку, а ОСОБА_10 всіляко перешкоджав її та не впускав до будинку.

Суд зазначає, що самі по собі наявні у матеріалах справи письмові пояснення та заява ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 вчинив стосовно неї домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру, будь-яких інших належних і допустимих доказів, зокрема, показань свідків, матеріалів відеозапису, зважаючи на те, що ОСОБА_1 оспорює викладені у протоколі обставини, не дає судді підстав для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак вчинення психологічного, фізичного та економічного насильства в сім`ї.

Доводи потерпілої про те, що ОСОБА_1 систематично, починаючи з 12.02.2023 не впускає її до будинку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Із пояснень потерпілої, наданих в судовому засіданні встановлено, що після сімейної сварки вона сама залишила спільне із ОСОБА_1 житло та пішла проживати до батьків. На підтвердження обставини того, що 13.02.2023 потерпіла намагалася потрапити до будинку щоб забрати свої речі, однак ОСОБА_1 її не впустив та декілька разів ударив по тілу, потерпіла надала копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 14.02.2023 до ЄРДР були внесені відомості за заявою ОСОБА_2 за ч.1 ст. 125 КК України про те, що 13.02.2023 близько 12:00 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , невідома особа, нанесла тілесні ушкодження останній з приводу яких вона має намір проходити СМЕ. Отже, вказаний витяг не містить відомостей про те, що 13.02.2023 саме ОСОБА_1 наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження при спробі останньої потрапити до будинку, тому визнається судом неналежним доказом та до уваги не приймається.

В той же час, як вбачається із копії витягу з ЄРДР, 03.03.2023 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 за заявою ОСОБА_1 , правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 185 КК України. Короткий виклад обставин: до Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області надійшла ухвала слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко С.І. від 24.02.2023 про те, що 13.02.2023 колишня дружина ОСОБА_2 здійснила крадіжку особистих речей, паспорта, правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, чим завдано майнової шкоди, сума якої встановлюється. Викладені у витягу з ЄРДР обставини узгоджуються із поясненнями ОСОБА_1 про те, що причиною того, що він замінив замки до будинку є викрадення дружиною його особистих речей.

Таким чином, сама по собі зміна замків до будинку у відповідь на викрадення особистих речей ОСОБА_1 , у чому він звинувачує свою дружину, не може свідчити про вчинення насильства економічного характеру стосовно неї, за відсутності належних та допустимих доказів систематичності прибуття її до будинку та відсутності можливості до нього потрапити, щоб взяти необхідні речі, а також невстановлення обставини повного контролю над потерпілою, її залежності від ОСОБА_1 чи маніпулювання потерпілою.

Отже, відповідно до змісту протоколу про адмінправопорушення та встановлених обставин справи має місце звичайна конфліктна ситуація, в основі якої лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, яка за своєю суттю не охоплюється диспозицією ст.173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за яке особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.

Крім того, суддя зазначає, що обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є вчинення дій внаслідок яких особі могла бути чи була нанесена шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілого, в даному випадку ОСОБА_2 .

Доказів того, що 15.02.2023 близько 13:00 год ОСОБА_1 вчинив насильство психологічного, фізичного та економічного характеру стосовно своєї дружини, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода її психічному здоров`ю чи майновому стану протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять. Таким чином, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

При цьому, конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди психічному, фізичному здоров`ю або економічному стану потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов 'язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Звідси, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим. Буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

У протоколі відсутнє посилання на наслідки, які були спричинені чи могли бути спричинені цим правопорушенням, і суд не мав повноважень з власної ініціативи їх доповнювати.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.173-2 КУпАП необхідно закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 221, п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284КУпАП та відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Тетяна КЛЕПА