Номер провадження: 33/813/497/23
Справа № 504/377/23
Головуючий у першій інстанції Жовтан П.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Толпегіна А.А.,

іншого водія ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення ВКЗ, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Савіна Сергія Олександровича на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2023 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого водієм ФГ «Теодор-2005», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн. Також стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 04.12.2022 року о 05:25 год. за адресою: Одеська область Одеський район Т1606 38 км. с. Візирка, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Volvo FH420» н/з НОМЕР_1 з напівпричепом «KOGEL», н/з НОМЕР_2 , в темну пору доби здійснив зупинку поза населеного пункту, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб «DAF» н/з НОМЕР_3 з напівпричепом «JANMIL» н/з НОМЕР_4 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.15.1, 15.2, 15.11, 15.14 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР України), відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП (а.с.29-30).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 05.03.2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Савін С.О. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.46-48).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, постановою Одеського апеляційного суду від 29.03.2023 року за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Толпегіна А.В. судове засідання, призначене на 06.04.2023 року, було призначено в режимі відеоконференції (а.с.67-70, 75).

Крім того, 03.04.2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Савін С.О., як і його довіритель були сповіщені про дату судового засідання у строк передбачений ст..277-2 КУпАП, подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд апеляційної скарги без участі апелянта та його представника (а.с.65-66, 78-79).

З цих підстав, судове засідання, призначене на 06.04.2023 року, було проведено в режимі відеоконференції за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Толпегіна А.А., та іншого водія ОСОБА_2 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - залишити без змін (а.с.80-83).

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Приписами ст.. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і суб`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому для притягнення особи до адміністративної відповідальності обсяг доказів, долучених до матеріалів справи, в їх сукупності повинен бути необхідним та достатнім для беззаперечного висновку про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції відбувся з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності, докази були досліджені об`єктивно та безсторонньо, жодних порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або потерпілої особи, допущено не було, внаслідок чого суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Пункт 1.3 ПДР України, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так згідно до п.15.1 ПДР України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За змістом п.15.2 ПДР України, за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Крім того, згідно до п.15.11 ПДР України, у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості стоянка поза населеними пунктами дозволяється лише на майданчиках для стоянки або за межами дороги.

П.15.14 ПДР України забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що 04.12.2022 року, о 05:25 год. за адресою: Одеська область Одеський район Т1606 38 км. с. Візирка, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Volvo FH420» н/з НОМЕР_1 з напівпричепом «KOGEL» н/з НОМЕР_2 , в темну пору доби здійснив зупинку поза населеного пункту, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб «DAF» н/з НОМЕР_3 з напівпричепом «JANMIL» н/з НОМЕР_4 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.15.1, 15.2, 15.11, 15.14 ПДР України, відповідальність за що передбачено ст. 124 КУпАП.

В даному випадку мова йде не про наїзд автомобіля під керуванням водія ОСОБА_3 на автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 а про зіткнення вказаних автомобілів, які перебували в попутному напрямку, що не спростовує вини водія ОСОБА_3 у скоєному ДТП, так як його транспортний засіб «Volvo FH420», н/з НОМЕР_1 , з напівпричепом «KOGEL», н/з НОМЕР_2 , зупинився прямо на проїзній частині дороги, що підтверджується схемою ДТП (а.с.4).

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 129829 від 04.12.2022 року в якому наведені обставини порушення ОСОБА_3 п.15.1, 15.2, 15.11, 15.14 ПДР України (а.с.3);

- схемою місця ДТП від 04.12.2022 року (а.с.4);

- рапортом поліцейського СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Рудковського С. від 04.12.2022 року (а.с.5);

- витягом з «Армор» від 04.12.2022 року (а.с.6-7);

- копією письмових пояснень ОСОБА_2 від 04.12.2022 року (а.с.8-9);

- фототаблицею до протоколу ААД №129829 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с. 10).

Відтак, дії водія ОСОБА_3 знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками, оскільки останній, байдуже поставився до вимог ПДР України, здійснив зупинку транспортного засобу на дорозі не у спеціально відведеному місці чи на узбіччі.

Стосовно доводів представника ОСОБА_3 - адвоката Савіна С.О. про те, що ОСОБА_3 увімкнув аварійну світлову сигналізацію, як то передбачено п.15.11 ПДР України, то ці доводи спростовується наявними у справі поясненнями ОСОБА_3 , який вказав «що на його авто було увімкнено світло та заднє освітлення, а аварійка не працювала…». Це записано власноруч ОСОБА_3 , з чим останній погодився, власноруч розписався (а.с.9).

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції ні ОСОБА_3 ні захисник Савін С.О. не були позбавленні можливості заявляти клопотання щодо призначення експертизи, як того вимагає КУпАП, що не було використано останніми.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що схема ДТП складається щодо події, в результаті якої відбулося ДТП, а вже за наслідками, повноважена особа складає протоколи про адміністративне правопорушення на водіїв, які порушили ПДР України, оскільки їх може бути декілька.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що апеляційний розгляд справи відбувається лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 , якого притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №129829 від 04.12.2022 року, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати правову оцінку діям інших учасників ДТП.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_3 не надав мотивованих доказів до суду першої та апеляційної інстанцій на спростування обставин, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність наявності у діях водія ОСОБА_3 порушень та вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП.

Також, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності висновку місцевого суду не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що позиція ОСОБА_3 яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_3 суд повною мірою врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано застосував міру адміністративного покарання.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

З огляду на викладене, ні працівником поліції, ні суддею суду першої інстанції не були порушені вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, а тому відповідні твердження сторони захисту є не обґрунтованими, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 287, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Савіна Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2023 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10.04.2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда