Провадження № 3/554/475/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» травня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

за участю секретаря Кононенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції адміністративний матеріал, який надійшов з УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 (водій), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

- за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №224737 від 30.10.2022 року, 30.10.2022 року, о 18 годині 20 хвилин, в м. Харків по вул. Печенізький, 1/2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння проведено на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 7510, результат огляду позитивний - 2,82 % проміле, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР України.

В судове засіданні ОСОБА_1 не з?явився, зі слів його представника адвоката Мидзки Р.В., останній перебуває за кордоном на лікуванні після отримання поранення в зоні активних бойових дій. Просить розглядати справу за його відсутності.

Представник правопорушника адвокат Мидзка Р.В. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, про що ним також подане клопотання про закриття провадження у справі. Зазначив, що матеріали справи не містять доказів керування автомобілем та законності зупинки транспортного засобу. Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не було роз?яснено причин зупинки. В матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_1 ПДР України, у зв`язку із чим його можна було б зупинити. Також, під час складення протоколу не роз?яснено права та обов?язки, передбачені ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП. Відеозапис, який доданий до протоколу складається з 4 окремих фрагментів, деякі з них не містять звуку та зображення, тобто відсутній безперервний відеозапис, що є порушенням вимог Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що протокол складено 30.10.2022 о 18.50 годині, а з надано відеозапису вбачається, що встановлення особи та огляд ОСОБА_1 проводився о 19.34 години, а отже протокол у справі є недопустимим доказом. Крім того, після того, як ОСОБА_1 не погодився з результатом огляду, проведеному на місці, та зазначив про бажання пройти огляд в лікарні, його не було супроводжено та закладу охорони здоров?я, а навпаки на іншому фрагменті відео зафіксовано, що він вже згодний з результатами огляду. Проте, це відео є нарізним, що викликає сумніви в такій «згоді». Крім того, з квитанції газоаналізатора вбачається, що тест пройдено при температури 18? о 18.40 годин, а згідно довідки Укр ГМЦ в цей день о 17.00 годин була температур 13,5?, а о 20.00 годин 10,3?, що свідчить про несправність газоаналізатора.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків:

Згідно зі статтею 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їхньої компетенції відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складення протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №224737 від 30.10.2022 року, довідку про отримання посвідчення водія; акт огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат огляду позитивний 2,82%; роздруківку результату тесту 2,82%; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій, з результатом огляду 2,82%; рапорт та відеозапис події.

Надавши оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до наступних висновків.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок) та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу а швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, та висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп?яніння, складені з порушенням вимог Інструкції та Порядку, вважаються недійсними.

В ч.2 ст. 266 КупАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №224737 від 30.10.2022 року вбачається, що під час проведення огляду ОСОБА_1 поліцейським застосовувався технічний засіб відеозапису, а саме нагрудна бодікамера 476542, про що зазначено в протоколі. Свідки для фіксації проведення огляду не залучались.

В судовому засіданні встановлено, що відеодиск, на якому зафіксовано процедуру проведення огляду ОСОБА_1 30.10.2022 містить 4 фрагменти, зафіксовані в зворотньому порядку.

1 фрагмент 30.10.2022 з 19:47:11 по 19:49:15

2 фрагмент - 30.10.2022 з 19:43:58 по 19:47:11

3 фрагмент 30.10.2022 з 19:28:58 по 19:43:58

4 фрагмент 30.10.2022 з 19:13:58 по 19:28:58.

Таким чином, процедура проведення огляду ОСОБА_1 , зафіксована поліцейським 30.10.2022 з 19:13:58 по 19:49:15.

При чому, на 3-му фрагменті (з 19:28:58 по 19:43:58) встановлюється особа водія, пропонується пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, проводиться сам огляд за допомогою газоаналізатора, водій зазначає, що не згодний з результатом проведеного огляду, поліцейський роз?яснює, що заразу буде виписано направлення до наркоцентру для проведення огляду в закладі охорони здоров?я, оскільки правопорушник не згодний з результатом огляду. А вже на 2-му фрагменті (з 19:43:58 по 19:47:11) ОСОБА_1 зазначає, що згодний з результатом проведеного огляду.

Застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладі регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото і кінозйомки, відеозапису,затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року.

Відповідно до п.5 Розділу ІІ вказаної Інструкції включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Згідно п.п. 1, 2 Розділу VII Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Пунктом 1 Розділу VIIІ передбачено, що вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.

Пунктами 5,6,7,9 Розділу VIIІ передбачено, що контроль за використанням технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснює відповідальна особа, за інформацією, отриманою з їх допомогою,- безпосередньо керівник органу, підрозділу поліції. Дозвіл на копіювання та видачу відеозаписів надається відповідальній особі виключно за рішенням керівника цього органу, підрозділу поліції. Копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки. У разі копіювання та видачі відеозапису робиться відмітка в Журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи або в Журналі обліку. Відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України. Відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються в тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції,- без коригування.

Як вбачається з відео, на 3-му фрагменті (з 19:28:58 по 19:43:58) зафіксовано факт не згоди водія з результатом проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу, у зв?язку із чим поліцейський роз?яснює, що буде виписано направлення до наркоцентру для проведення огляду в закладі охорони здоров?я, оскільки правопорушник не згодний з результатом огляду, пропонує ОСОБА_1 сісти в автомобіль, на що ОСОБА_1 погоджується.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров?я КП «ХОР ОНД», яке складено 30.10.2022 о 18.30 годин, а 2-ий фрагмент відеозапису (з 19:43:58 по 19:47:11) містить відео, на якому ОСОБА_1 вже погоджується з результатом проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Оскільки, наданий відеозапис містить чотири фрагменти змонтованого запису, деякі з них (1-й та 4-й) взагалі не містять ані звуку, ані зображення, інші фрагменти частково, суд ставить під сумнів «згоду» водія, яка була надана останнім вже після того, як поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд в закладі охорони здоров?я, виписав направлення на огляд в закладі охорони здоров?я та запропонував сісти в автомобіль, та проїхати до закладу охорони здоров?я для проходження огляду, на що ОСОБА_1 погодився.

З аналізу чинних нормативно-правових актів, які регулюють порядок та процедуру проведення огляду на стан сп?яніння водія, вбачається, що поліція, отримавши на місці незгоду водія з результатами проходження огляду, повинна була виконати вимоги відповідних Інструкції та Порядку проведення огляду, а саме видати направлення на огляд водія та доставити водія до лікарні для проведення такого огляду.

Однак, цього зроблено не було.

Навпаки, через змонтованість відео, яке складається з 4-х окремих фрагментів, відсутності звуку та зображення на деяких фрагментах, суд не може встановити в результаті яких «рекомендації» чи «доводів» працівників поліції ОСОБА_1 передумав та на іншому фрагменті відео висловив згоду з результатами огляду.

Оскільки, надані відеоматеріали не містять безперервної фіксації події, тобто, уповноваженою особою до протоколу про адміністративне правопорушення не додано безперервний відеозапис з нагрудної камери, що свідчить про те, що відеозапис змінювався (коригувався) особою, яка копіювала відеозапис та DVD диск, що прямо заборонено Інструкцією, а тому існують сумніви в автентичності доданого до матеріалів справи відеозапису, що ставить під сумнів справжність висловленої «згоди» водія з результатами проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу, у зв?язку із чим, суд визнає такий доказ неналежним та недопустимим.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №224737 від 30.10.2022 року вбачається, що він був складений 30.10.2022 року о 18 годині 50 хвилин, тобто задовго до встановлення поліцейським особи водія ОСОБА_1 , встановлення в нього ознак сп?яніння та проведення самої процедури огляду, оскільки такі дії, згідно відеозапису, були проведені поліцейським з 19:28:58 по 19:43:58 годин.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об?єктивне з?ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №224737 від 30.10.2022 року відносно ОСОБА_1 складено задовго до проведення процедури огляду ОСОБА_1 , вказане ставить під сумнів допустимість та належність вказаного доказу у справі.

Свідки, які б могли спростувати або підтвердити час проведення огляду, до процедури огляду не залучались.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку притягнення особи до відповідальності має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, судом встановлено, що працівниками патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та проведенні огляду водія були грубо порушенні вимоги КУпАП, відповідних Інструкції та Порядку, а відтак саму процедуру проведення огляду ОСОБА_1 слід визнати порушеною і незаконною.

Щодо інших доводів, на які посилався представник правопорушника в судовому засіданні, то суд вважає необхідним зазначити наступне:

Обов?язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін, з посиланням на з?ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд вважає, що оскільки судом було встановлено грубе порушення вимог КУпАП, відповідних Інструкцій та Порядку, як при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, так і при проведенні огляду водія, обсяг вмотивування даного судового рішення є достатнім для його прийняття.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12,2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Спираючись на положення ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), суд доходить висновку, що направлений до суду матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, оскільки такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій щодо фактів. При цьому суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), а також не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не здобуто достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а доводи його представника, викладені як в письмових поясненнях на протокол, так і в судовому засіданні під час розгляду справи, не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи викладене вище, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому вважає за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає

Керуючись ст. ст. 7, 9, ч.1 ст. 130, ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Октябрського районного

суду м. Полтави: А.В. Сметаніна