КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/1226/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УКРА Ї Н И

09 березня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Стрижеус А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням судді, ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що постанова підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що постанова підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що вінне порушував правил дорожнього руху, їх порушив водій автомобіля «Ford», що був учасником ДТП.

Зазначає, що водій автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 в момент зіткнення з його автомобілем здійснював виїзд з другорядної дороги на головну дорогу (виїжджав з двору будинку на головну автомобільну дорогу). При цьому, водій автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , не пересвідчився, що це буде безпечним, та не надав перевагу належному йому транспортному засобу, що рухався по головній дорозі. У відповідності до схеми ДТП, яка наявна в матеріалах справи, положення автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 чітко вказує на те, що ним був здійснений виїзд з другорядної дороги на головну дорогу по вул. Підвисоцького. Таким чином, водій автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив пункти 16.11. та 12.3 Правил дорожнього руху.

Звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не зазначено свідків даної дорожньо - транспортної пригоди.

В судовому засіданні, ОСОБА_1 заперечував щодо складеного відносно нього адміністративного протоколу, просив закрити адміністративний матеріал за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 280КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладаючи на нього відповідне стягнення суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 213131, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями водіїв, долучених до протоколу.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, та з тим що вищезазначені докази доводять винну ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Стаття 124КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. 10.9 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 10.9 ПДР, який зазначений в протоколі працівником поліції.

Відповідно до п. 10.9 ПДР під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Згідно із ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з представлених матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 213131 від 02.11.2022 року, ОСОБА_1 02.11.2022 о 18:00 год. в м. Києві по вул. Підвисоцького, 14, керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечним та безперешкодним, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Також слід зауважити, що Верховний Суд у справі №489/4827/16-а (постанова від 15.04.2020р.) зробив остаточний висновок, що рапорт інспектора не може вважатись об`єктивним доказом порушення, не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський в спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучена схема дорожньо-транспортної пригоди, яка складена у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.

На вказаній схемі зафіксоване розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, особливості дорожньої розмітки, відповідні результати виміру відстаней, які мають важливе значення для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобілів, які сталися внаслідок ДТП.

Вищевказані дані схеми дорожньо-транспортної пригоди повністю узгоджуються з поясненнями учасників ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, місця зіткнення транспортних засобів та суспільно-небезпечних наслідків у виді пошкодження транспортних засобів.

Зокрема, враховуючи дані схеми місця ДТП та розташування автомобілів «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , та «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Підвисоцького, 14, після дорожньо-транспортної пригоди, характер ушкоджень транспортних засобів та їх локалізацію, необхідно прийти до висновку, що зіткнення транспортних засобів відбулось в той час, коли водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджав з другорядної дороги на головну дорогу, а водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по головній дорозі.

Вищевказані дані схеми ДТП повністю узгоджуються з даними протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до якого водій ОСОБА_2 в порушення правил п.10.2, 2.3Б ПДР України розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч, в той момент, коли автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснював рух по головній дорозі.

Схема ДТП підписана двома учасниками даної ДТП без жодних зауважень та застережень щодо її оформлення та щодо змісту даних зазначених в даній схемі, що свідчить про згоду учасників із вказаною інформацією в ній.

До вищевказаної схеми дорожньо-транспортної пригоди долучено перелік видимих (зовнішних) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, відповідно до якого в автомобілі марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкоджений передній бампер, решітка радіатора, передні фари; в автомобілі марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкоджений задній бампер.

Вищевказані пошкодження транспортних засобів повністю відповідають поясненням сторін щодо механізму зіткнення транспортних засобів.

До матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення надано письмові пояснення учасників ДТП.

Зокрема у відповідності до письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих після ДТП, вбачається, що він керуючи власним автомобілем марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві, по вул. Підвисоцького зі сторони вулиці Катерини Білокур, виїжджав з двору будинку на головну автомобільну дорогу, потім автомобіль марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 почав рух заднім ходом, він зупинився, почав сигналити, на що водій «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 не відрегуагував, внаслідок чого з ним відбулося зіткнення. Вході ДТП автомобілі отримали ушкодження.

Зі змісту вищевказаних письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він знав, що виїжджає з другорядної дороги на головну і повинен надати дорогу всім транспортним засобам, які рухаються по головній дорозі.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , , в м. Києві, по вул. Підвисоцького зі сторони вулиці Бойчука в сторону вулиці Катерини Білокур, здійснював рух заднім ходом в бік вулиці Катерини Білокур для того, щоб здійснити розворот на вулицю Катерини Білокур та їхати по вулиці Підвисоцького. В той час, коли він рухався, з двору будинку на головну автомобільну дорогу здійснював виїзд водій «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби зіткнулися. Додатково зазначив в поясненнях, що він рухався автомобілем по головній дорозі, а ОСОБА_2 виїжджав з другорядної дороги.

Вищевказані письмові показання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повністю узгоджуються з даними вищевказаної схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди в частині механізму зіткнення транспортних засобів та наставши наслідків у виді пошкодження транспортних засобів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав пояснення, які аналогічні його поданій апеляційній скарзі та стверджував, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , який керуючи транспортним засобом марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 в момент зіткнення з його автомобілем здійснював виїзд з другорядної дороги на головну дорогу (виїжджав з двору будинку на головну автомобільну дорогу). При цьому, водій автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , не пересвідчився, що це буде безпечним, та не надав перевагу належному йому транспортному засобу, що рухався по головній дорозі. Також додатково зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , який , порушив пункти 16.11. та 12.3 Правил дорожнього руху.

Апеляційним судом з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, вживалися заходи щодо виклику в судове засідання ОСОБА_2 , про те виклик суду ним було проігноровано.

Пунктами 1.3-1.5, 1.9 України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків.

Апеляційним судом були досліджені наданні письмові пояснення водіїв відразу після ДТП та схема місця ДТП, з якої вбачається, що положення автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 вказує на те, що ОСОБА_2 був здійснений виїзд з другорядної дороги на головну дорогу по вулиці Підвисоцького.

Сукупність досліджених судом вищевказаних доказів, свідчать про те, що ОСОБА_2 знав, що виїжджає з другорядної дороги на головну та зобов`язаний надати дорогу транспортним засобам, які рухаються по ній.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного та незаконного висновку про визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд першої інстанції не врахував, що аварійну ситуацію створив саме водій ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на головну дорогу з другорядної, не надавши перевагу в русі транспортному засобу марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд враховує правову позицію, яку було висловлено Верховним Судом України у справі №5-218кс15 від 5 листопада 2015р, відповідно до якої водій транспортного засобу, який рухається по головній дорозі вправі розраховувати, що водій транспортного засобу, який рухається по другорядній дорозі, виконає правила дорожнього руху, зупиниться та дасть дорогу транспортному засобу, який рухається по головній дорозі.

Зокрема, відповідно до положень пункту 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог п.2.3 б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

Таким чином, в результаті дослідження та оцінки всіх доказів, наявних в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що дії водія автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 не перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він виконавав всі передбачені ПДР України дії та мав право розраховувати, що всі учасники дорожнього руху неухильно дотримуються вимог ПДР України та жодним чином в момент руху заднім ходом по головній смузі, не мав технічної можливості уникнути зіткнення автомобілей.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Також, в справі «Пол іОдрі Едвардспроти Об`єднаного Королівства» (№46477/99),Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками, що наступили.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись, ст.294, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, якою визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн, - задовольнити, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року - скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Стрижеус