ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1700/23 Справа № 227/572/23 Суддя у 1-й інстанції - Панова Т. Л. Суддя у 2-й інстанції - Куракова В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Куракова В.В., за участі секретаря судового засідання Примак Н.М., Здоровиці О.В. та її адвоката Кравця Р.Ю., прокурора Іванової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 26 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Добропілля, громадянку України, суддю Добропільського міськрайонного суду Донецької області, мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн., -

УСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , як суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області, перебуваючи у приміщенні цього суду за адресою: вул. Банкова, 39А, м. Добропілля Донецької області, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: у період з 08.05.2019 р. по 31.05.2021 р. одноособово брала участь у розгляді справи № 227/1325/18 та 31.05.2021 року винесла вирок, яким ОСОБА_2 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, прийнятий в інтересах ОСОБА_3 , з яким має дружні відносини, чим порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 26 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

На зазначену постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що судом не доведено наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією; відсутній висновок НАЗК щодо її дій; нею дотримана процедура відводу у порядку КПК України; минули строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП; застосовано рекомендації 2022 року, в той час як період інкримінованого правопорушення 2019-2021 рік. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та її адвоката, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаю що необхідно поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду залишити без змін за наступних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , підписавши договір про надання правової допомоги з адвокатом Кравець Р.Ю., самостійно постанову суду у передбачений КУпАП строк не оскаржила, оскільки таку скаргу подано останнім та повернуто у зв`язку з відсутністю повноважень адвоката, тому з метою забезпечення права на доступ до суду, з урахуванням перебуванням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у близькості до зони ведення бойових дій, вважаю за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Частина 2 статті 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому, відповідно до примітки до статті 172-7 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Для констатації наявності або відсутності у діях чи бездіяльності особи події та складу вищевказаного адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи мав місце за даних обставин по справі реальний конфлікт інтересів.

У частині 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з абзацом дванадцятим частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Основними складовими конфлікту інтересів є приватний інтерес, службові/представницькі повноваження, суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями (для реального конфлікту інтересів).

Приватним інтересом може вважатися будь-який як майновий, так і немайновий інтерес. Закон допускає необмежене коло обставин та ситуацій, що можуть свідчити про наявність приватного інтересу чи зумовлювати його виникнення за певних умов. До приблизного переліку позаслужбових стосунків із фізичними чи юридичними особами, що можуть зумовлювати виникнення приватного інтересу, входять також дружні стосунки.

Немайновий інтерес, за визначенням закону, є інтересом, пов`язаним з особистими, сімейними, дружніми та іншими позаслужбовими стосунками судді. В цю групу інтересу входять стосунки судді з близькими особами та членами сім`ї у розумінні норм антикорупційного законодавства, а так само стосунки із друзями, знайомими, а також спілкування судді у соціальних мережах.

При вирішенні питання щодо наявності приватного інтересу у сфері службових повноважень як складової конфлікту інтересів слід у кожному випадку враховувати конкретні обставини, відносини та зв`язки особи, обсяг її службових/представницьких повноважень під час прийняття того чи іншого рішення.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 дотримався вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Факт вчинення правопорушення та вина ОСОБА_1 підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення № 34-02/10 від 14.02.2023 року щодо ОСОБА_1 ;

-поясненнями до протоколу судді Здоровиці О.В.;

-листом Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2023 року № 01-46/б/4/23-вих;

-Розпорядженням Верховного суду від 22.07.2022 року № 40;

-листом НАЗК від 03.01.2023 року № 34-02/105-23;

-листом Дніпровського апеляційного суду від 12.01.2023 року № 04.6-10/3/2023;

-роздруківкою з веб-сайту «Судова влада» щодо автоматизованого розподілу судових справ між суддями;

-ухвалами від 09.07.2018 р., 18.12.2018 р., 16.11.2020 р., 26.11.2020 р. в справі № 227/1325/18;

-листом Верховного Суду від 09.04.2021 року № 1089/0/2-21;

-листом НАЗК від 14.02.2023 року № 34-02/2955-23 до ВРП;

-листом НАЗК від 14.02.2023 року № 34-02/2970-23 з доказами його направлення.

Вивчивши та проаналізувавши вказані докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у прийнятті нею рішення в судовій справі № 227/1325/18 в умовах реального конфлікту інтересів.

Доводи ОСОБА_1 щодо регулювання конфлікту інтересів суддів лише Законом України «Про судоустрій та статус суддів» є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» судді є суб`єктами, на яких поширюються вимоги Закону, в тому числі щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

У п. 6 ч. 8 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що контроль за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів, голови чи членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, голови Державної судової адміністрації України чи його заступників покладається на Раду суддів України. Також вона приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів у діяльності зазначених осіб (якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначеному процесуальним законом).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» передбачив повноваження Ради суддів України зі здійснення контролю за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів та врегулювання позапроцесуального конфлікту інтересів у їхній діяльності.

При цьому, встановлюючи особливості врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів, ні ЗУ «Про запобігання корупції», ні ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» не передбачають повноважень Ради суддів України щодо надання суддям роз`яснень стосовно наявності/відсутності в їхній діяльності реального або потенційного конфлікту інтересів. Натомість ч. 5 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що у разі існування в особи сумнівів щодо наявності у неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства з питань запобігання корупції. Чинна редакція Закону України «Про запобігання корупції» не містить винятків із зазначеного правила для будь-яких суб`єктів, на яких поширюються вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Отже, доводи ОСОБА_1 щодо можливості притягнення суддів до адміністративної відповідальності тільки через органи суддівського самоврядування не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження її звернення ані в Раду суддів України з питанням щодо наявності конфлікту інтересів та його врегулювання, ані до Національного агентства з питань запобігання корупції.

Як уже зазначалось, пунктом 6 частини 8 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» контроль за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів покладається на Раду суддів України. Також вона приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів у діяльності зазначених осіб (якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначеному процесуальним законом).

При цьому, відповідно до усталеної практики Ради суддів України (рішення № 75 від 04.11.2016 р., № 46 від 07.09.2017 р.) врегулювання конфлікту інтересів суддею здійснюється шляхом: 1) розкриття інформації учасникам справи про наявність обставин, які можуть вплинути на прийняття неупередженого рішення та 2) вирішення питання про самовідвід або відвід у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Процесуальним законом, що регламентує порядок врегулювання конфлікту інтересів у судді під час здійснення правосуддя у кримінальному судочинстві, є Кримінальний процесуальний кодекс України.

З огляду на положення ч. 1 ст. 80 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суддя за наявності підстав, визначених ст. 75 КПК України, що виключають участь слідчого судді, судді в кримінальному провадженні (зокрема, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості), зобов`язаний заявити самовідвід.

Незважаючи на те, що кримінальні провадження щодо ОСОБА_2 та щодо ОСОБА_3 є взаємопов`язаними, а рішення у провадженні стосовно ОСОБА_2 стосується інтересів ОСОБА_3 , що підтверджено постановою Верховного Суду від 18.12.2018 р., суддя Здоровиця О.В. перед початком судового розгляду інформацію про наявність у неї дружніх стосунків з ОСОБА_3 , що може викликати сумнів у її неупередженості, учасникам процесу не розкрила, заяву про самовідвід у справі стосовно ОСОБА_2 не подала, тим самим, не зважаючи на наявний очевидний конфлікт інтересів, жодних заходів щодо його усунення при розгляді вказаної справи та прийнятті у ній процесуального рішення, не вжила.

Посилання апеляційної скарги на те, що оскаржувана постанова не містить висновків про наявність суперечності між приватним інтересом і службовими представницькими повноваженнями та її вплив на прийняття об`єктивного і неупередженого рішення є безпідставними, оскільки в оскаржуваній постанові суду встановлено, що ОСОБА_1 знайома з ОСОБА_3 , в той же час у висунутому ОСОБА_2 обвинуваченні вказано, що ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_3 склала завідомо підроблений офіційний документ. Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 227/1325/18, провадження № 51-7724 км 18 задоволено апеляційну скаргу адвоката Сакуна В.А., подану в інтересах ОСОБА_3 , з тих підстав, що факти, встановлені вироком щодо ОСОБА_2 будуть використані досудовим слідством в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 . Тож судом встановлено суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями ОСОБА_1 .

Та обставина, що прокурором в суді першої інстанції під час розгляду суддею Здоровицею О.В. кримінального провадження щодо ОСОБА_2 заявлявся ОСОБА_1 відвід, в задоволенні якого було відмовлено іншим суддею, не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку повідомити учасників провадження про наявність у неї дружніх відносин з ОСОБА_3 , який покладається на останню положеннями діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо не складання НАЗК висновку про наявність ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією щодо ОСОБА_1 є необґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, вчиненого суддею, суддею Конституційного Суду України, протокол про таке правопорушення складає Голова Національного агентства або його заступник та направляє його до суду у визначеному законом порядку, а також інформує про це відповідно Вищу раду правосуддя або Голову Конституційного Суду України. Наведений правовий механізм повністю дотримано в рамках даної справи про адміністративне правопорушення. При цьому положеннями вказаної статті встановлено необхідність складання висновку про наявність ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, у разі виявлення ознак іншого адміністративного правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи 14.02.2023 р. заступником Голови НАЗК Ситником А.С. складено протокол про адміністративне правопорушення № 34-02/10, який в подальшому спрямовано до суду, тож підстав для затвердження висновку не встановлено.

Сам факт перебування в провадженні судді будь-якої справи, за участю особи, що перебувала/є в дружніх стосунках із суддею є конфліктом інтересів, про який суддя повинна заявляти у процесуальний спосіб та шляхом повідомлення вказаних обставин учасникам справи для вирішення питання щодо відводу судді.

Посилання апеляційної скарги щодо неможливості застосування Методичних рекомендацій № 13 від 21.10.2022 р. «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» щодо подій 2019-2021 року, тобто задовго до їх прийняття не впливають на законність оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки попередня редакція цих рекомендацій (2017 року) містила схожий контекст, яким могла керуватись ОСОБА_1 у випадку наявності сумнівів при розгляді справи.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, 26.05.2023 р., тобто в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП для притягнення до адміністративної відповідальності. Період апеляційного оскарження не входить до такого строку, тому доводи апелянта в цій частині безпідставні.

Постанова суду першої інстанції законна та обґрунтована, підстав для її скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дружківського міського суду Донецької області від 26 травня 2023 рокувідносно ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 26 травня 2023 рокувідносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова