Справа № 503/501/23
Провадження №3/503/403/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП,

встановив:

20 квітня 2023 року близько 16.00 години ОСОБА_1 перебуваючи за місцем мешкання розташованим за адресою: АДРЕСА_1 сварив свою малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кричав на неї та дав їй ляпасу по обличчю не завдавши фізичного болю та не спричинивши тілесних ушкоджень, чим міг заподіяти шкоду її психологічному та фізичному здоров`ю, у зв`язку з чим скоїв домашнє насильство психологічного та фізичного характеру та тим самим своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1732 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав вчинення вище вказаного правопорушення та розкаявся у його вчиненні пояснивши, що у дочки з`явились прояви ігнорування його батьківських настанов і сперечання з ним як своїм однолітком, внаслідок чого при черговій такій ситуації сталося вище наведене діяння. Відзначив, що за вчинене вибачився перед дочкою, але водночас занепокоєний можливою втратою в майбутньому контролю над дочкою у разі якби не пересік ігнорування своїх настанов, хоча визнає, що спосіб сам по собі неправильний. Також зазначив, що має на своєму утриманні трьох малолітніх дітей віком один рік, шість років та дванадцять років, інвалідності не має, не являється учасником бойових дій. Крім того, відзначив, що йому не відомо звідки поліція дізналась про відповідну подію через тиждень після цього.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступне.

Частиною першою ст. 1732 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

При цьому, згідно пунктів 14 і 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII (надалі за текстом Закон), психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; а фізичне насильство - форма домашнього насильства, що серед іншого включає ляпаси.

Крім того, ч.7 ст. 150 СК України передбачає заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Суд вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного правопорушення повністю доказана в частині скоєння домашнього насильства фізичного характеру у прояві ляпасу, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 765365 від 28.04.2022 року (а.с.2), який підписаний ОСОБА_1 без яких-небудь заперечень щодо викладених у ньому обставин та із зазначення в графі пояснень по суті порушення своєї згоди із цим протоколом та зазначення запевнення про те, що в майбутньому такого більше не повториться; поясненнями малолітньої потерпілої ОСОБА_2 наданими нею письмово 28.04.2023 року (а.с.5) у присутності практичного психолога; свідка ОСОБА_3 від 28.04.2023 року (а.с.6); а також поясненнями самого ОСОБА_1 , як тими, що були надані ним письмово 28.04.2023 року (а.с.7), так і тими, що були надані ним усно в судовому засіданні під час судового розгляду.

Водночас суд вважає необхідним зауважити, що «сварка» і «крик» конкретно не визначені пункту 14 ч.1 ст. 1 Закону до проявів психологічного насильства, а віднесення їх до «інших діянь» потребує надання оцінки умов конкретної ситуації, а саме самих застосованих висловлювань, тону і гучності.

Матеріали справи не містять відомостей про останні, у зв`язку з чим суд не може прийти до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 було наявнедомашнє насильство психологічного характеру. Хоча «сварку» і «крик» не можна визнати заходами, які відповідають загально прийнятими для виховання дітей, але водночас батьки повинні мати можливість застосування для дітей таких заходів виховання, які здатні принести позитивні результати не порушуючи при цьому права дитини. За конкретних умов сварка дитини у формі засудження і прояву невдоволення її діями може мати місце для ефективності виховання, якщо застосоване до цього викладення засудження неправильності дій вчинених дитиною не приносить потрібного результату. В свою чергу, якщо криком охарактеризується підвищення тону, за певних умов навіть значне, то залежно від мети та нагальності превентивної функції упередження негативних наслідків від дій дитини також може мати обмежене застосування за умов відсутності приниження людської гідності дитини.

У зв`язку з чим суд вважає необхідним виключити із змісту пред`явленого адміністративного обвинувачення ознаки об`єктивної сторони правопорушення щодо домашнього насильства психологічного характеру.

Суд не виправдовує діяння ОСОБА_1 щодо скоєння домашнього насильства фізичного характеру, але бере до уваги, що малолітня ОСОБА_2 перед вчиненням ОСОБА_1 відповідного діяння неодноразово не слухала його батьківських настанов і ігнорувала його виховання, а також вчиняла дії, які можна оцінити як прояв відсутність до нього поваги і потреби дослухатися до нього, що підтверджено у змісті письмових пояснень всіх учасників справи (а.с.5-7), зокрема самої малолітньої.

Надані в судовому засіданні ОСОБА_1 усні пояснення вказують на наявність у нього батьківської турботи про формування особистості своєї малолітньої дочки, його здатності контролювати її зростання і відповідальності за саме її виховання. Водночас ОСОБА_1 не є фахівцем у галузі психології, зокрема дитячої психології.

При цьому, раніше ОСОБА_1 не притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 1732 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, у відповідності до положень ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, визнаючи обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративні правопорушення щире розкаяння винного та вжите ним звернення до малолітньої за пробаченням, не знаходячи обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, і беручи до уваги, що вчинене адміністративне правопорушення за конкретних умов справи можливо визнати малозначним, суд вважає за необхідне звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно вимог ч.2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи. У зв`язку з чим суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 22, 23, 33-35, 173, 213, 221, 246, 268, 280, 283-284 КУпАП,

постановив:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП, і обмежитись оголошенням йому усного зауваження.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.В. Вороненко