Справа № 139/645/22
Провадження № 33/801/313/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 квітня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника - адвоката Куцого Ростислава Андрійовича на постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2023 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 ,

до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 2 статті 172-7 КпАП України,

встановив:

Постановою судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті 172-7 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

ОСОБА_2 визнано винною у тому, що перебуваючи на посаді директора Комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» та будучи, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, ОСОБА_2 в порушення пунктів 2 і 3 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону при підготовці та підписанні наказу про преміювання № 79-к/тр від 16 червня 2021 року не повідомила не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли вона дізналась про наявність у неї реального конфлікту інтересів засновника Мурованокуриловецьку селищну раду, та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, підписавши 16 червня 2021 року наказ № 79-к/тр про преміювання працівників лікарні до Дня медичного працівника, в тому числі й особисто себе.

Не погодившись із судовим рішення ОСОБА_2 , через свого захисника адвоката Куцого Р.А., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2023 року, а провадження у справі закрити на підставі ст. 38 КпАП України, або ж звільнити від адміністративної відповідальності за малозначністю ст.2238 КпАП України.

Апелянт свої апеляційні вимоги мотивує тим, що судом в порушення вимог статті 245 КпАП України неповно та необ`єктивно з`ясовані фактичні обставини справи, неправильно застосовано законодавство, що регулює питання визначення реального конфлікту інтересів під час виконання гук В.П. повноважень директора, що в результаті призвело до прийняття необґрунтованого рішення та незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності.

Також на думку апелянта судом не надано належної оцінки та не спростовано аргументів, що наведені в запереченні захисника про закриття справи та в поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судовому засіданні.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що в протоколах про вчинення адміністративних правопорушень, складених відносно ОСОБА_2 , належним чином не обґрунтовано наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КпАП України, що було залишено поза увагою судом першої інстанції, зокрема відсутнє обґрунтування наявності у неї чітко сформульованого та визначеного приватного інтересу, як суб`єктивної сторони адміністративних правопорушень.

Вважає, що отримання працівниками премії певного розміру не залежало від безпосереднього прийняття ОСОБА_2 наказу про преміювання, якому передувало засідання профкому, який керувався колективним договором підприємства, зокрема, Положенням про преміювання Статуту КНП Мурованокуриловецької ЦРЛ, що унеможливлює існування реального конфлікту інтересів, оскільки ОСОБА_2 підписала наказ про преміювання працівників лікарні до Дня медичного працівника, в якому і вона була зазначена як директор, так і працівник закладу.

Крім того, вважає, що по справі наявність підстави для її закриття у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи звільнення особи від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення (статті 38 і 22 КпАП України відповідно).

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її захисник - адвокат Куций Р.А. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах викладених, просили задовольнити скаргу. ОСОБА_2 пояснила, що не вбачає корупції в своїх діях, так як 16.06.2021 видала наказ, яким всім без винятку працівникам, в тому числі і собі, виплатила премію в сумі 500 грн. На урочистостях з нагоди Дня медичного працівника були присутні селищний голова, його заступник, вона оголосила зазначений наказ і будь-яких заперечень з їх боку не надходили. Навпаки, їй було вручено грамоту за роботу. Розмір премії визначила собі так само як іншим працівникам, щоб не виділятися. Перед тим було засідання профспілкового комітету, який також рекомендував виплатити премію працівникам.

Прокурор Михайлина О.М. подав письмові заперечення проти апеляційної скарги, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Прокурор проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити постанову суду без змін.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , її захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 КпАП України полягає у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією, це - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачені заходи запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Так суб`єкти відповідальності за корупційні правопорушення зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно із диспозицією статті 172-7 КпАП України та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КпАП України)

Відповідно до частини 5 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Зміст статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» вказує, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_2 із 11 лютого 2020 року до 13 січня 2022 року перебувала на посаді директора КНП «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня», а відтак є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до Статуту Комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня», затвердженого рішенням 4 сесії Мурованокуриловецької селищної ради 8 скликання від 29.01.2021 № 56, КНП «Мурованокуриловецька ЦРЛ» є підпорядкованим, підзвітним і підконтрольним Мурованокуриловецькій селищній раді, яка є засновником підприємства.

В той же час, відповідно до Положення про преміювання, затверджене профкомом лікарні 21 червня 2019 року, головному лікарю лікарні премія виплачується за рішенням власника або уповноваженого ним органу на загальних підставах та, додатково, на умовах, передбачених контрактом у разі його укладення.

Відповідно до п. 16 Контракту з директором КНП «Мурованокуриловецька ЦРЛ» від 11 лютого 2020 року, підписаного як директором ОСОБА_3 , з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою до нього від 23 лютого 2021 року, преміювання директора здійснюються за рішенням Засновника.

Відповідно до інформації Мурованокуриловецького селищного голови № 02-13/3430 від 28.10.2022, ОСОБА_2 впродовж 2021 року не подавала письмового повідомлення про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про те, що відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції», у ОСОБА_2 виник реальний конфлікт інтересів, оскільки приватний інтерес щодо отримання премії знаходиться в сфері, в якій вона на той час виконувала свої службові повноваження, і в тому числі її приватний інтерес вплинув на об`єктивність прийняття рішення про преміювання.

Відповідно до статті 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статті 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомості.

У статті 280 КпАП України визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинно бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також повинно бути з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КпАП України.

Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема:

-протоколами № 334 та № 335 про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією , складені 07.11.2022 у чіткій відповідності з вимогами ст. 256 КпАП України та містять необхідні у них відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самих адміністративних правопорушень, які призвели до порушення законодавства, пов`язаного із запобіганню корупції;

-копією наказу №28-к/тр рішення №445 від 11.02.2020 про призначення ОСОБА_4 на посаду директора КНП «Мурованокуриловецька ЦРЛ» на підставі рішення 33 сесії 7 скликання Мурованокуриловецької районної ради від 07.02.2020;

-копією контракту з директором КНП «Мурованокуриловецька ЦРЛ», укладеного Мурованокуриловецькою РДА в особі першого заступника голови, та ОСОБА_5 (тепер Гук) та додаткових угод до цього контракту;

-належно засвідченою копією Статуту Комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня», за змістом якого воно є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Мурованокуриловецькій селищній раді (засновник;

-копіями наказів про преміювання працівників КНП «Мурованокуриловецька ЦРЛ», згідно списку, до якого входить ОСОБА_2 та іншими.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Твердження апелянта про відсутність у ОСОБА_2 реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між приватним (майновим) інтересом та службовими повноваженнями, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що направлені на уникнення відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, оскільки вказаний факт у повній мірі підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи.

Підстави, які б давали можливість вважати їх сумнівними та неправдивими, відсутні.

Прийняття посадовою особою рішення (видання наказу) про виплату собі премії незалежно від її розміру безпосередньо впливає на її майновий стан, а відтак свідчить про наявність приватного інтересу, що може суперечити інтересам служби.

Що стосується апеляційних доводів захисника, щодо звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю, то вони є безпідставними, так як правопорушення, пов`язані з корупцією є особливою групою адміністративних правопорушень, які створюють умови власне для корупційних діянь.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету публічної служби чи служби в юридичних особах публічного права та зашкодити суспільним інтересам, а тому таке правопорушення з урахуванням конкретних обставин даної справи не може бути визнане малозначним.

Щодо застосування судом норм статті 38 КпАП України, про що просить апелянт, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 38 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади). При цьому складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією є лише окремою процесуальною дією, вчиненою на підставі виявленого факту порушення, пов`язаного з корупцією (факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення).

Так, апеляційний суд вважає, що факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади) та не може ототожнюватися із часом зібрання усіх необхідних матеріалів перевірки. Складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією є окремою процесуальною дією. Сам протокол фактично є суб`єктивний виклад свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції є органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Матеріалами справи містять інформацію, що 28 жовтня 2022 року уповноваженими особами Національної поліції України було зібрано документи, які з ймовірністю можуть свідчити про вчинення особою адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Відтак з матеріалів справи вбачається, що спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції, який вправі складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, лише станом на 28 жовтня 2022 року володів повною інформацією щодо допущених ОСОБА_2 порушень.

Водночас датою вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України слід вважати 16 червня 2021 року.

За таких обставин на момент розгляду справи судом першої інстанції не сплив ні шестимісячний строк з моменту виявлення правопорушення, ні дворічний строк з дня його вчинення.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та 2 статті 172-7 КпАП України, а відтак постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2023 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Куцого Ростислава Андрійовича залишити без задоволення, а постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 2 статті 172-7 КпАП України,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник