Єдиний унікальний номер судової справи 489/4081/16-п
Номер провадження 33/812/378/23 Головуючий у місцевому суді: Захарченко Д.В.
Категорія: ч.3 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Притикіна Ігора Ігоровича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2016 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без оплатного вилучення транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без оплатного вилучення транспортного засобу. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 60 коп.

Постановою судді встановлено, що водій ОСОБА_1 будучи двічі протягом року підданим адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, 27 липня 2016 року о 02 год. 20 хв. керував автомобілем марки і моделі Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився. Своїми діями порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із судовим рішенням, 30 липня 2023 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Притикін І.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2016 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Також захисником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, підчас проголошення постанови не був присутнім, не отримував її копію, та взагалі не знав про складення відносно нього протоколу. Копію оскаржуваної постанови було отримано лише 17 липня 2023 року.

У судове засідання апеляційного суду від 16 серпня 2023 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Притикін І.І. не з`явилися, про розгляд справи апеляційним судом повідомлялись належним чином.

Від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на електрону адресу апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку проходженням ним військової служби, без накладення кваліфікованого електронного підпису.

Положення КУпАП України не містять норм про можливість подачі до суду процесуальних документів в електронній формі, зокрема, у форматі WORD, PDF або JPG, шляхом їх надіслання на електронну пошту. Проте, не виключається подання скарги за правилами КУпАП, сформованої в підсистемі «Електронний суд» та скріпленої електронним цифровим підписом (ЕЦП), з урахуванням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Згідно зі ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Статтею 6 вказаного Закону України встановлено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ст.7 зазначеного Закону України оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до п.12,23,32 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (п.4 ч.2 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).

За правилами ч.2 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо: перевірку кваліфікованого електронного підпису чи печатки проведено засобом кваліфікованого електронного підпису чи печатки; перевіркою встановлено, що відповідно до вимог цього Закону на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки був чинним кваліфікований сертифікат електронного підпису чи печатки підписувача чи створювача електронної печатки; за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки; під час перевірки за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки отримано підтвердження того, що особистий ключ, який належить підписувачу чи створювачу електронної печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки; під час перевірки підтверджено цілісність електронних даних в електронній формі, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка.

Між тим, відповідно до довідки Миколаївського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року, надіслана на електрону адресу суду заява від імені ОСОБА_1 наведеним вище вимогам закону не відповідає, оскільки не містить кваліфікованого електронного підпису.

У зв`язку тим, що вказана заява не має кваліфікованого електронного підпису, то ця заява вважається такою, що не підписана особою, яка її подала, а відповідно не приймається апеляційним судом до уваги. Більш того, слід зазначити, що до вказаної заяви про відкладення розгляду справи не додано доказів на підтвердження поважності неявки до суду апеляційної інстанції.

Від захисника ОСОБА_1 адвоката Притикіна І.І. будь-яких заяв на адресу апеляційного суду не надходило та про причини неявки адвокат не повідомив суд.

Отже, оскільки особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, та не скористалися правами, передбаченими ст.268 КУпАП, то апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що якщо особисто особа не з`явилася у судове засідання, а суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення (постанови), не відкладаючи розгляд справи, то він може вирішити таку справу. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, а можливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також з урахуванням того, що під час розгляду справи про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП не передбачається обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на постанову судді, відсутність обґрунтованого підтвердження необхідності відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає, що є підстави для розгляду даного клопотання за відсутності захисника адвоката Притикіна І.І. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в межах питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілою стороною протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення з дня її винесення, передбачене ч.2 ст.294 КУпАП, надає особі, яка бажає оскаржити судове рішення, достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади, період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

За приписами КУпАП, процесуальні дії під час провадження у справі про адміністративне правопорушення мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

За положеннями ст.289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення строку необхідно виходити з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Так, причина пропуску строку звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на постанову місцевого суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

При цьому, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

До того ж, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» п.27, та «Трух проти України»).

За матеріалами даного провадження встановлено, що постановою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 будучі двічі повідомленим, в судове засідання не з`явився.

Згідно довідки Ленінського районного суду міста Миколаєва, адміністративна справа №489/4081/2016-ц (провадження №3/489/1475/2016) відносно ОСОБА_1 знищена за спливом строків зберігання.

Таким чином суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити доводи клопотання захисника про те, що ОСОБА_1 не повідомлявся судом про місце, дату і час судового розгляду.

Ставити під сумнів посилання суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був двічі повідомлений про слухання справи, також не має підстав.

Посилання захисника ОСОБА_1 адвоката Притикіна І.І. на те, що ОСОБА_1 не був обізнаний про те, що відносно нього працівниками поліції оформлено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.130 КУпАП, розгляд якого мав здійснювати Ленінський районний суд міста Миколаєва, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки, як вбачається зі змісту постанови районного суду, вона ґрунтується на матеріалах в яких наведені фактичні обставини справи та персональні дані ОСОБА_1 .

Таким чином у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в достовірності викладених в постанові суду першої інстанції фактів.

Також, як вище зазначалось, з рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Так, в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03) зазначено, що «від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Процедура визначення строку для подання апеляційної скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, стороною захисту не надано жодних доказів, що протягом вказаного тривалого строку (майже 7 років) ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати особисте право дізнатись про ухвалене судове рішення, що безпосередньо його стосуються, та скористатись правом на його оскарження.

Зважаючи, на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне, та враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення ОСОБА_1 до суду в межах встановленого КУпАП строку.

Крім того, положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року та п.40 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов пороти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03) визначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду, який в свою чергу визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового його вирішення.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на те, що про оскаржувану постанову суду дізнався лише 17 липня 2023 року, не можуть бути визнані достатнім обґрунтуванням поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки не містять посилань на такі обставини, які б об`єктивно могли зашкодити ОСОБА_1 своєчасно дізнатись про результати розгляду справи.

Доводи щодо дати отримання копії постанови суду як підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення пов`язують строки оскарження виключно з моментом винесення судом відповідної постанови, а не з моментом її вручення особі.

Більше того, як зазначає захисник в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження про оскаржувану постанову стало відомо 17 липня 2023 року, але апеляційна скарга подана лише 30 липня 2023 року.

За такого, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

Щодо заяви захисника про зупинення розгляду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2016 року, то слід зазначити, що положеннями КУпАП не передбачено вирішення такого питання. Натомість, КУпАП врегульовані лише питання зупинення провадження в адміністративних справах шляхом надання можливості суду зупиняти провадження в окремо визначених категоріях справ у конкретно передбачених випадках і законодавцем не віднесено до таких справ ті, що стосуються притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не вирішує інші клопотання у справі та не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного судового рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, у випадку відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, апеляційна скарга повертається апеляційним судом особі, яка її подала.

Отже, відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Притикіну Ігорю Ігоровичу у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2016 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала адвокату Притикіну Ігорю Ігоровичу.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова