ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/887/23 Справа № 185/1479/23 Суддя у 1-й інстанції - Щербина О.О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу адвоката Соловйова Д.І. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого старшим механіком-водієм військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 215 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 655 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 17.01.2023 року о 18.00 годині на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 в Ізюмському районі Харківської області військовослужбовець військової служби старшина ОСОБА_1 перебував на території військової частини та виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння під час дії воєнного стану, тобто в умовах особливого періоду.

В апеляційній скарзі адвокат Соловйов Д.І. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року скасувати та провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КупАП, закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що в матеріалах справи не міститься належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного на підставі акта медичного огляду, суду не надано. Доказів проходження тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством особою, яка склала акт огляду, суду також не надано, як і доказів на підтвердження того, що дана особа є лікарем закладу охорони здоров`я. Також і акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, на думку апелянта, є неналежним та недопустимим доказом по справі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 245 КупАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглядаючи справу про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України виконане, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Так, диспозицією ч.3 ст.172-20 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дії, передбачені ч.1 або ч.2 цієї статті, вчинені особою в умовах особливого стану.

Згідно з ч. 1 ст. 172-20 КупАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

У відповідності до ч.2 ст. 172-20 КупАП участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.

Як встановлено ч.3 ст. 172-20 КупАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, тягнуть за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

З протоколу серії ДНХІ-2 №447 від 17.01.2023 року вбачається, що 17.01.2023 року о 18.00 годині на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 в Ізюмському районі Харківської області військовослужбовець військової служби старшина ОСОБА_1 перебував на території військової частини та виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння під час дії воєнного стану, тобто в умовах особливого періоду.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-20 КупАП, і ця вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНХІ-2 №447 від 17.01.3023 року; дослідженням концентрації пару етанолу у видихаємому повітрі на приладі «Алконт-М» від 17.01.2023 року; копією військового квитка. Сумніви стосовно достовірності зазначених доказів в апеляційного суду відсутні.

Вищенаведене спростовує апеляційні доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні докази про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а суд апеляційної інстанції критично ставиться до позиції сторони захисту щодо заперечення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оцінюючи її як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які у своїй сукупності дають можливість суду прийти до висновку про доведеність того, що в умовах особливого періоду військовослужбовець військової служби старшина ОСОБА_1 17.01.2023 року о 18.00 годині виконував обов`язки військової служби на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 в Ізюмському районі Харківської області в нетверезому стані в умовах особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану в Україні. Це також узгоджується і зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності, а будь яких доказів щодо відсутності у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався вимог ст.ст.30, 33 КупАП і призначив стягнення в межах санкції ч.3 ст.172-20 КупАП з урахуванням особи правопорушника та з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови районного суду та закриття провадження в справі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Соловйова Д.І. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко