Код суду 233 № 233/3190/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Орчелота А.В., розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП№2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проходить військову службу в ЗСУ в ОТУ Солідар 115 бригади військової частини НОМЕР_1 1 механізованого батальйону на посаді старшого навідника, має військове звання старший солдат, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 022367 від 22 червня 2023 року, разом із доданими до нього матеріалами, відповідно до якого, ОСОБА_1 22 червня 2023 року о 09 годині 35 хвилин в м. Костянтинівка по просп. Ломоносова біля будинку 30, керував автомобілем FORD Escort 1.4 CL, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинку за допомогою газоаналізатора ALKOTEST6810 та у встановленому законом порядку у медичному закладі категорично відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив своїми діями вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування усунутий.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130КУпАП.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні «Пономарев проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про перенесення та відкладення розгляду справи не надавав. Судом було вжито усіх належних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується матеріалами виклику останнього.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, клопотання захисника, доходжу наступного висновку.

Частина 1 статті 130КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 ПДР вказує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..

Відповідно до коментарю до пункту 2.5 ПДР огляд на стан сп`яніння може проводитися поліцейським на місці вчинення правопорушення або у медичному закладі, що входить до спеціально затвердженого переліку. Огляд на стан сп`яніння у медичному закладі проводиться у разі відмови водія від огляду поліцейським, у разі незгоди з результатами огляду поліцейським, якщо у водія є ознаки перебування під впливом лікарських або наркотичних препаратів, а також якщо водій став учасником ДТП в якому є постраждалі.

Згідно зі ст.245КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Правова процедура, що визначає механізм огляду особи на стан алкогольного сп`яніння регламентована зокрема ст.266КУпАП.

Згідно ст.266КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином законодавець визначив два механізми фіксації проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки: 1)з використанням технічних засобів відеозапису; 2)за участю свідків.

Відповідно до п.6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Таким чином законодавець передбачив два випадки направлення водія до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан сп`яніння: 1) у випадку незгоди водія пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу; 2) у випадку незгоди водія з висновками огляду на місці зупинки транспортного засобу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП до суду надано:

- інформацію викладену в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №022367 від 22 червня 2023 року;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виданого о 09 годині 50 хвилин 22 червня 2023 року на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, почервоніння очей;

- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 727901 від 22 червня 2023 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП;

- письмові пояснення ОСОБА_3 від 22 червня 2023 року, з яких вбачається, що він був запрошений у якості понятого працівниками поліції на місці зупинки ОСОБА_1 , якому працівники поліції запропонували продути ALKOTEST-6810 або проїхати до медичного закладу для встановлення ступеню алкогольного сп`яніння, на що даний громадянин категорично відмовився у присутності двох свідків;

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 22 червня 2023 року, з яких вбачається, що він був запрошений у якості понятого працівниками поліції на місці зупинки ОСОБА_1 , якому було запропоновано продути ALKOTEST-6810 Drager, на що даний громадянин відмовився, а також було запропоновано проїхати до медичного закладу для встановлення ступеню алкогольного сп`яніння, однак водій відмовився у присутності двох свідків;

- відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При дослідженні відеозапису доданого до матеріалів адміністративної справи суддею встановлено, що інспектором СРПП ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції Шахміровим А.Ф. запропоновано ОСОБА_1 , який в цей час знаходиться на узбіччі дороги пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що останній у присутності свідків відповів відмовою. Після чого, ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що останній також у присутності свідків відповів відмовою. ОСОБА_1 роз`ясненні його права та обов`язки. Проте, на вказаному відеозапису відсутній момент зупинки транспортного засобу, та хто ним керував.

Вказаним відеозаписом зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинка або в медичному закладі. Запис здійснений на підставі п.1 ст.40Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст.251КУпАП, цей відеозапис є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Слід зазначити, що ч.1 ст.130КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Першочерговим завданням є встановлення саме особи, яка керувала транспортним засобом.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Така правова позиція узгоджується з визначенням у п.1.10ПДР України поняття механічний транспортний засіб - як транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна.

В матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130КУпАП, а саме те, що він керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху, оскільки жодного підтвердження цього факту суду не надано. Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не знайшов свого матеріального закріплення в якості доказу в матеріалах справи.

Суд вважає необхідним звернути увагу на правові висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України», де зазначено наступне:

«…Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (рішення "Хан проти Сполученого Королівства" і "Аллан проти Сполученого Королівства"). При цьому має бути врахована якість таких доказів і, зокрема те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності…».

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Досліджуючи наданий відеозапис правопорушення, що є додатком до протоколу, встановлено, що фіксування проводилось не на камеру, яка закріплена на форменому одязі поліцейського, відповідно до вищенаведеного закону.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17 липня 2019 у справі №295/3099/17 та від 13 лютого 2020 у справі №524/9716/16-а, приписами статті 283КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в протоколі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Поряд з цим Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу II Інструкції Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Так, діючий Закон не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень ПДР на особисті мобільні телефони. Всі прилади відеофіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського чи відеореєстратори на службових транспортних засобах мають бути виключно службовими. Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях.

Таким чином, зроблені працівниками поліції відеозаписи з особистих мобільних телефонів не можуть бути належними доказами у справах про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

На підставі викладеного, суддя не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому технічний запис, який є додатком до протоколу про адміністратвине правопорушення є недопустимим доказом.

Інших доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять.

Суддею зазначається, що факт вчинення адміністративного правопорушення має бути підтверджений лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», і таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно ч.2 ст.7КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч.1 ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із змісту ст.8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення ст.62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили б факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відсутність у справі доказів факту керування транспортним засобом особою, яка відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - виключає можливість притягнення її до відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, оскільки поліцейськими не доведено саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони вказаного правопорушення, а тому вважаю за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 130, 247, 280, 284-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя А.В.Орчелота