Номер провадження: 33/813/21/23
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 вересня 2022 року о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Infinity Q50», д/з НОМЕР_1 , по вулиці Каманіна, біля будинку №19, у м. Одесі, із ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовилась.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду від 11 жовтня 2022 року, скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що працівники поліції безпідставно зупинили автомобіль під її керуваннями, при цьому причини зупинки транспортного засобу працівники поліції не повідомили. Вважає, що поліцейськими було порушено вимоги п.2 ст. 17, ст. 18, 35 ЗУ Про національну поліцію та ст. 16 ЗУ Про дорожній рух, у зв`язку з чим, вона неодноразово телефонувала на гарячу лінію 102, однак працівники поліції не прибули до місця події. Зафіксована у протоколі про адміністративне правопорушення інформація про те, що вона відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння не відповідає дійсності, оскільки поліцейські не пропонували їй пройти огляд у медичному закладі, як не було і залучено двох свідків під час складання відносно неї протоколу. Та обставина, що вона не перебувала у стані сп`яніння підтверджується результатами алкотестеру Драгер, огляд за допомогою якого було проведено у подальшому іншим екіпажем поліції.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовано тим, що цю справу про адміністративне правопорушення судом розглянуто без її участі, про дату, час і місце розгляду справи вона не повідомлялася належним чином, а з матеріалами справи ознайомилася лише 21 жовтня 2022 року, тому просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновити цей строк.

Апеляційний суд зауважує, що ця справа призначалася до судового розгляду неодноразово, зокрема, на 22 грудня 2022 року, 26 січня 2023 року, 23 березня 2023 року, 12 червня 2023 року, 10 серпня 2023 року, однак в судові засідання ОСОБА_1 не з`являлася, будучі належним чином повідомленою.

Апеляційним судом вживалися заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, шляхом надіслання рекомендованих поштових відправлень за двома адресами, що зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, однак судові повістки про виклик в судове засідання без вручення адресату, повернуті на адресу апеляційного суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас, апеляційна скарга, як і матеріали справи не містять будь-яких інших альтернативних джерел для комунікації з апелянтом.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до абз. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, процесуальну поведінку апелянта, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 11 жовтня 2022 року судом прийнята оскаржувана постанова, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 12 жовтня 2022 року і закінчувався 21 жовтня 2022 року.

З матеріалів справи убачається, що участь у розгляді справи ОСОБА_1 не приймала. Копії матеріалів справи, у тому числі копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримала під розписку 21 жовтня 2022 року, з апеляційною скаргою звернулася 24 жовтня 2022 року.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 обставини в якості причин пропуску нею строку на апеляційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_1 не оспорюється та обставина, що до моменту зупинки працівниками поліції вказаного вище транспортного засобу, саме вона керувала цим автомобілем, як і не заперечується, що обставини зупинки автомобіля під її керуванням фіксувалися працівниками поліції за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч.7 ст. 294 КУпАП, сукупність указаних обставин в апеляційному порядку не переглядаються.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що:«будь-яка особа,яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил,оскільки володіння та використання автомобілів є таким,що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті,хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них,тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоранта Франції проти Сполученого Королівства"("O'Halloranand Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП)

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку (у редакції на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Перелічені вимоги указаних нормативно-правових актів, як свідчать матеріали справи, поліцейськими були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис, інші документи.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №219673 від 11 вересня 2022 року убачається, що: «11 вересня 2022 року о 22.20 год. в м. Одеса, вул. Каманіна 19 водій ОСОБА_1 керувала автомобілем «Infinity Q50», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, координація рухів, почервоніння очей) від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовилась, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Від підписання вказаного вище протоколу, надання пояснень, отримання його копії ОСОБА_1 відмовилась.

До протоколу додані відео з нагрудних реєстраторів 474527, 475269,470603.

Із долученого поліцейськими до матеріалів цієї справи відеозапису убачається, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб В«Infinity Q50», д/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку неодноразово відмовилася, свою поведінку ОСОБА_1 , аргументувала посилаючись на незаконність таких вимог правоохоронців та порушення її права на свободу пересування. Таку поведінку водія, поліцейські розцінили, як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що всупереч вимогам п.2.5 Правил дорожнього руху, водій автомобіля ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що зафіксовано джерелами доказів, долученими до матеріалів цієї справи, чим порушила зазначені положення ПДР за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Водночас апеляційний суд зауважує, що правовий аналіз ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР дає підстави стверджувати про можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, лише у тому випадку, коли така відмова висловлена цією особою, або дії, бездіяльність особи фактично спрямовані на відмову від проходження такого огляду. Такими діями чи бездіяльністю можуть бути невиконання законних розпоряджень працівників поліції чи вимог інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу тощо.

В обох випадках відмова від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована належним чином та бути явною, очевидною.

Під час апеляційного перегляду фактичні дані, що містяться на вказаному DVD-диску, зокрема, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння останньою не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.

Отже висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є вірними.

Доводи апеляційної скарги про те, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 з власної ініціативи пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру, за результатами якого поліцейськими встановлено відсутність алкоголю у її організмі, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовилася пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, таким чином, адміністративне правопорушення за своїм характером та складом є таким, що вчинене з моменту висловлення відмови.

Відтак, результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння отримані після складення відносно неї вказаного вище протоколу, за допомогою використання спеціального технічного засобу, не мають правового (юридичного) значення, оскільки не спростовують ту обставину, що за необхідності дотримання міри необхідної поведінки, ОСОБА_1 не дотрималася виконання обов`язку, як водія транспортного засобу, передбаченого п.2.5 ПДР.

Посилання ОСОБА_1 в якості доводів апеляційної скарги про те, що зупинку автомобіля, яким вона керувала, працівниками поліції здійснено безпричинно, а отже, на її думку, незаконно, є безпідставними, оскільки це не стосується предмету доведення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не впливає на законність прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення. Також апеляційним переглядом не встановлено обставин щодо неналежного виконання працівниками поліції вимог Закону України «Про національну поліцію». Крім того, апеляційний суд зазначає, що правомірність інших дій правоохоронців, окрім як дотримання процедури щодо складення щодо складення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, у межах розгляду цієї справи не є предметом розгляду.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта на таке.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. (п. 2,3 ч. 1, ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. N 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 35 КУпАП поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про національну поліцію та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з дотриманням вимог "Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану", порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено.

Відхиляючи аргументи щодо не залучення поліцейськими свідків, апеляційний зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, події щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , та її відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до ч.2 ст. 266 КУпАП фіксувалися поліцейським за допомогою технічного засобу відеофіксації, про що зроблено відмітку у протоколі про адміністративне правопорушення, а відеозапис, долучено до матеріалів справи.

За таких умов, з огляду на положення ч.2 ст. 266 КУпАП, присутність двох свідків під час огляду водія на стан алкогольного сп`яніння не є обов`язковою, оскільки у цьому випадку поліцейським застосовуються технічні засоби відеозапису, які долучають до матеріалів справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Посилання ОСОБА_1 щодо неповноти та необ`єктивності судового розгляду, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження за наслідками перегляду справи про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку.

Іншими доводами апеляційну скаргу ОСОБА_1 не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

Підсумовуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко