Справа № 141/109/23
Провадження № 33/801/424/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм ФГ «Салій»,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Оратівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп. в дохід державного бюджету України.

Відповідно до обставин встановленим судовим рішенням, 05 лютого 2023 року о 04 год 00 хв в с. Сологубівка по вул. Перемоги водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, різкий запах алкоголю із порожнини рота. Огляд на стан сп`яніння за добровільної згоди водія проводився в установленому законом порядку на місці зупинки із застосуванням спецприладу «Драгер» 6810 з відеофіксацією вказаної дії. Результат огляду позитивний - алкогольне сп`яніння 1,28 ‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Не погодившись з постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вказане рішення незаконним, винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 04.02.2023 він приїхав в с. Сологубівка із м. Вінниці, оскільки проживає у м. Вінниця, а в Сологубівці працює водієм. Також вказав, що цього дня приблизно о 22:00-23:00 він зустрівся зі своєю знайомою ОСОБА_2 , оскільки вони давно не бачились, а тому вирішили при зустрічі поспілкуватись. Перебуваючи у автомобілі «Volkswagen Passat», вони розмовляли. Вже вранці 05.02.2023 він завів автомобіль, щоб включити пічку, оскільки було холодно. Одразу після того, коли він увімкнув двигун автомобіля, до них через 1-2 хв під`їхали працівники поліції. Зауважує, що працівники поліції транспортний засіб не зупиняли та він дійсно 04.02.2023 випив пляшку пива, оскільки не збирався нікуди їхати та керувати транспортним засобом. Також зазначив, що на пропозицію працівників поліції щодо проходження огляду на визначення стану сп`яніння вказував останнім, що має бажання пройти огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі, однак працівниками поліції йому було відмовлено, а тому він пройшов огляд на місці, з яким він в подальшому не погодився, оскільки у його присутності працівниками поліції не було розпаковано мундштук. Звертає увагу, що працівники поліції 2-3 рази вимикали нагрудну камеру, тому відеозапис не був безперервним в порушення Наказу МВС України № 1026 від 18.12.2018, тому працівниками поліції могло бути зафіксовано лише ту інформацію, яка потрібна їм. Окрім того, вказав, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів його не було відсторонено від керування транспортним засобом.

На думку апелянта, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції обмежився лише тим, що взяв за основу рішення Вінницького міського суду в справі № 141/122/23 від 06.04.2023 як доказ факту керування. Однак зауважує, що даним рішенням навпаки скасовано постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Посилаючись на норми частин третьої, четвертої статті 266 КУпАП, пункту 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок), вказує, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Саме поліцейський відповідно до пункту 7 Порядку забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Звертає увагу, що місцевим судом встановлено, що відеозапис не був безперервним, як того вимагає Наказ МВС України № 1026 від 18.12.2018, що було вигідно працівникам поліції, оскільки вони вимикали камери коли їм це було потрібно, та його прохання пройти огляд в лікарні, могли і не потрапити на відео, оскільки працівники поліції не хотіли втрачати час та везти його до медичного закладу. Тому він був вимушений пройти огляд самостійно, але судом не взято до уваги доказів поданих ним. Оскільки огляд на стан сп`яніння був проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП, він вважається недійсним відповідно до частини п`ятої цієї статті. Отже вважає, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Чернілевська Р. В. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просять її задовольнити. ОСОБА_1 суду пояснив, що він працює в. с. Сологубівка, де працює далекобійником на підприємстві, а проживає в м. Вінниці, а тому якщо з рейсу повертався пізно, то залишався ночувати селі, особливо коли не встигав до комендантського часу. В той день, а саме 04.02.2023 він приїхав з рейсу і поставив службову машину. Додому у ОСОБА_3 вже було пізно їхати. Також він знав, що на вихідні до своєї родички з м. Києва приїхала його знайома та кума ОСОБА_2 , з якою давно не бачилися. Він їй подзвонив і вони зустрілися біля 23.00 год. Взяли пиво, каву спілкувалися. В машині був комплект білизни, плед, одіяло, подушка. Такій комплект є і в службовій машині, в якій спав. Періодично включав пічку щоб погрітися. Їхати не збиралися, бо була комендантська година, крім того і не було куди їхати в такий час. Машина стояла в кінці вулиці і на відеозапису видно, що то окраїна села. Коли під`їхали працівники поліції він зрозумів, що будуть провіряти документи, оскільки була комендантська година - біля 04:00 год. 05.02.2023. Працівник поліції оглянув машину, а потім спитав, чи вони спали. ОСОБА_1 не заперечував, на що поліціант засміявся. Зазначив, що не хотів розголосу, оскільки це село. Погодився пройти огляд, однак не був згідний з результатом, оскільки випив мало. Почав з`ясовувати що робити далі і поїхав до Оратівської лікарні, яка має право давати висновки щодо стану сп`яніння, де пройшов огляд з висновком про його тверезий стан. Суд не прийняв такий висновок, оскільки не був викликаний працівник поліції, проте він не знав про таку вимогу. Крім того, навіть не знав, що відносно нього склали постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, яку вислали йому на домашню адресу і яку він за допомогою адвоката оскаржив у суді. Суд зазначив, що згідно відеозапису встановлено, що він мав при собі посвідчення водія та надав його в руки поліцейському. Також вказав на те, що працює далекобійником багато років, ніколи не порушував закон.

Захисник Чернілевська Р. В. суду пояснила, що відповідно до встановленого Вінницьким міським судом факту безпідставного складання працівниками поліції на ОСОБА_1 постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що скасована судом і про яку ОСОБА_1 навіть не знав, відсутність безперервності відеозапису, відсутність доказів керування транспортним засобом, незгода ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення та результатами огляду, підтвердження закладом охорони здоров`я, якому надано таке право, в установлені законом строки тверезого стану водія ставлять під сумнів висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні. При цьому обов`язок виклику працівника поліції до закладу охорони здоров`я лежить на самому закладу.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Чернілевську Р. В. та свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 278 КУпАП встановлено, що при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Об`єктивна сторона складу порушення це система передбачених адміністративно-правовою нормою ознак, що характеризують зовнішню сторону проступку. Факультативними ознаками є: час, місце, умови, способи та засоби вчинення правопорушення.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а відповідно ч. 1 ст. 33 цього Кодексу стягнення за правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому адміністративна відповідальність це різновид юридичної відповідальності і реакція суспільства на шкоду, заподіяну правопорушенням, державна оцінка порушення правової норми, що охороняється адміністративно-правовими санкціями, і є складовою державного примусу, тобто примусове, з додержанням встановленої процедури, застосування правомочним суб`єктом передбачених законодавством за вчинення адміністративного проступку заходів впливу, які виконані правопорушником (специфічне реагування держави на правопорушення, що полягає в застосуванні уповноваженим органом або посадовою особою передбаченого законом стягнення до суб`єкта правопорушення). Стягнення за вчинення такого протиправного діяння накладається органом державної влади (посадовою особою органу державної влади) наділеним відповідними адміністративними повноваженнями.

Відповідно до оскаржуваної постанови у вину ОСОБА_1 поставлено вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

Разом із цим суд не надав оцінку обставинам, які зумовили саме такі дії ОСОБА_1 , внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Ці висновки судді зроблені на підставі неповно досліджених доказів та погодитись із ними не можливо.

Так, ст. 35 Закону України Про Національну поліцію передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 вказаної статті поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять передбачені законом підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. За змістом цих нормативних документів, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Аналіз об`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі зазначеної категорії підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у особи, яка керувала транспортним засобом ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, факт перебування особи в стані сп`яніння або факт відмови водія від проходження зазначеного огляду. Лише при наявності усіх зазначених обставин та доказів, які підтверджують ці обставини, поліцейських може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Вимог цих норм законодавства як у ході фіксації поліцейськими вчиненого адміністративного правопорушення, так і під час розгляду справи у суді першої інстанції дотримано не було.

За результатами розгляду справи у суді першої інстанції, на підставі досліджених доказів суддя дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Проте, апеляційний суд вважає, що вказані висновки суддею місцевого суду зроблені внаслідок неповного з`ясування фактичних обставин справи, неналежної оцінки зібраних у справі доказів з точки зору їх допустимості та достатності та порушення вимог КУпАП в частині безпосередності дослідження доказів, а тому погодитись із цими висновками не можливо.

Як зазначено вище, факт керування особою, яка має ознаки алкогольного сп`яніння, транспортним засобом підлягає доказуванню у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення за допомогою доказів, вичерпний перелік джерел яких визначений у ст. 251 КУпАП. Між тим, у справі не зібрано достатньої кількості доказів, які би указували на доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, на підтвердження чого суду було надано протокол про адміністративне правопорушення.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З дослідженого відеозапису встановлено, що працівники поліції повідомили водія ОСОБА_1 про комендантську годину, оглянули документи. Після огляду транспортного засобу (файл VID20F-0-001 на 02:02 хв. запису) працівник поліції запитав ОСОБА_1 «Чи вони тут спали, чи що?».

Як встановлено з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, вказаний відеозапис не містить доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Натомість, з вказаного відеозапису (файл VID20F-0-001 на 03:10 хв. запису) вбачається, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповів, що визнає, що вживав. Він нікуди не їхав, встав у селі і все. Доїхав до села щоб в машині ночувати.

Так, свідок ОСОБА_2 апеляційному суду пояснила, що приїхала з Києва, де проживає, на вихідні до бабки в с. Сологубівка, в неділю поверталася до Києва. Оскільки рідко приїжджає, вирішила зустрітися з ОСОБА_1 , який там працює і є її кумом. В той день він повернувся з рейсу. Зустрілися біля 23:00, сиділи в машині ОСОБА_1 , нікуди не їхали, оскільки була комендантська година і все було закрито. Пила каву та розмовляла. У неї був плед, проте ОСОБА_1 періодично прогрівав машину. Ближче до ранку до машини під`їхали працівники поліції, які перевірили документи, оглянули автомобіль, дивилися посвідчення водія ОСОБА_1 , який з ними розмовляв на вулиці, а вона постійно була в салоні автомобіля. Автомобіль працівники поліції не зупиняли.

Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять.

Крім того, з дослідженого відеозапису (файл VID13F-0-003) встановлено, що після оголошення змісту протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції запитав ОСОБА_4 щодо згоди його зі змістом протоколу і результатом огляду, роз`яснив право на проходження огляду в закладі охорони здоров`я у разі його незгоди з результатом. ОСОБА_1 відмовився підписувати протокол, проте відеозапис не містить доказів його відмови від проходження в закладі охорони здоров`я. В той же час ОСОБА_1 самостійно звернувся до закладу охорони здоров`я з метою проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно частини 1статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Неврахування цих обставин призвело до хибних висновків судді про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко