ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/75/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря - Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Гринченко Т.М. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ПП, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Постановою встановлено, що 24.09.2021 о 04:44 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 535i, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Сумській, 37 в м. Харкові, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

В своїй апеляційній скарзі захисник Гринченко Т.М. просить скасувати постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2021 року та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційній вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази не підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки працівниками поліції.

Крім того, захисник зазначає, що постанова серії ЕАО №4811341 щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП є недопустимим, протиправним та неналежним доказом, оскільки відомості, викладені в ньому, не відповідають фактичним обставинам справи та він складений виключно з однією неправомірною метою лише для підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Крім того, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно взяті до уваги письмові пояснення свідків, оскільки останні не допитувалися в судовому засіданні та їх не було попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, а з відомостей DVD-диску не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та його зупиняли працівники поліції.

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його захисник Гринченко Т.М. не з`явилися, але вони особисто повідомлялися телефонограмою на мобільні номери телефону, що містяться в матеріалах справи (а.с.49).

Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що на даний час він перебуває поза межами території України та не має можливості прибути в судове засідання в суд апеляційної інстанції.

Згідно довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», 27.02.2023 року судова повістка сформована в електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 (а.с.50), що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

До початку апеляційного розгляду захисник Гринченко Т.М. направила на адресу Харківського апеляційного суду клопотання, в якому зазначила, що вона та її підзахисний не зможуть з`явитися в судове засідання до суду апеляційної інстанції, яке призначено на 05.04.2023 року, та просила провадити апеляційний розгляд без участі сторони захисту.

При цьому належить врахувати, що саме захисник Гринченко Т.М. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2021 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.

Отже, враховуючи зазначені обставини та наявність клопотання захисника Гринченко Т.М., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі апелянта та ОСОБА_1 , які були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи та надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив провадити апеляційний розгляд за відсутності сторони захисту, враховуючи наявні відомості у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Гринченко Т.М. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості відеозапису, інші докази, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушеннясерії ААБ №191340 від 24.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 24.09.2021 року о 04 год. 44 хв. керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. У встановленому законом порядку на місці зупинки автомобіля водію ОСОБА_1 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager Alkotest та в закладі охорони здоров`я, але водій від проходження такого огляду відмовився (а.с. 2).

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», а також у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані правильні)».

Крім того, зі змісту цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював факт керування ним його транспортним засобом, а лише зазначив, що з протоколом не згоден (арк. 2).

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, сторона захисту не зверталася із позовом до суду в порядку КАСУ на дії працівників поліції, а також з відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.

Апеляційний суд також зазначає, що факт керування ОСОБА_1 24.09.2021 року о 04 год. 44 хв. на вул. Сумській в Харкові також підтверджується відомостями постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 4811341 від 24.09.2021 року, складеної о 04 год. 55 год., згідно із якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП порушення пункт 9.4 Правил дорожнього руху, а саме несвоєчасне подання попереджувальних сигналів (а.с.10).

Зазначена постанова ОСОБА_1 та його захисником також не була оскаржена, а тому апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта про незаконність цієї постанови.

Крім того, з письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6, 7) вбачається, що останніх було залучено працівниками поліції у якості свідків того, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився у їх присутності. Після цього водієві було повідомлено, що на нього буде складено адміністративний протокол.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути доказами у справі, так як вказаних свідків не було допитано в судовому засіданні та не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, оскільки апелянтом не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_1 .

Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, захисник Гринченко Т.М. в своїй апеляційній скарзі та до початку апеляційного розгляду не заявляла.

Відповідних клопотань також не надходило і від ОСОБА_1 .

Отже, у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо об`єктивності показань цих свідків, оскільки вони були безпосередніми очевидцями цієї події.

В матеріалах справи також міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (а.с.4). Відповідно до відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівниками поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останньому було запропоновано в присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та у медичному закладі, але водій відмовився від проходження відповідно огляду.

Крім того, з відеозапису вбачається, що під час цього спілкування працівники поліції повідомили ОСОБА_1 причину його зупинку, з чим він був згоден. Також, працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що він має право пройти огляд на місці її зупинки з використанням алкотестеру Drager або пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Будь-яких зауважень з боку ОСОБА_1 до працівників поліції не надходило, а саме те, що він не керував транспортним засобом BMW 535i, д.н.з. НОМЕР_1 .

Суд також бере до уваги, що транспортний засіб BMW 535i, д.н.з. НОМЕР_1 , належить саме ОСОБА_1 та апелянтом не наведено в своїй апеляційній скарзі будь-яких обґрунтувань щодо керування 24.09.2021 року цим автомобілем іншою особою.

Крім того, стороною захисту не заявлено клопотань про допит свідків, які могли підтвердити, що 24.09.2021 року о 04 год. 44 хв. на вул. Сумській, 37 в Харкові автомобілем BMW 535i, д.н.з. НОМЕР_1 , керували інша особа, а ні ОСОБА_1 .

Отже у апеляційного суду не виникає сумнівів, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем.

Матеріали справи також містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 24.09.2021 року, з відомостей якого вбачається, що поліцейським встановлено особу водія ОСОБА_1 , наявність ознаки алкогольного сп`яніння у цієї особи: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, у зв`язку з чим водія направлено на огляд у заклад охорони здоров`я, але останній відмовився від проходження огляду (а.с.3).

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 02.07.2021 року внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України (а.с.5), а тому повинен знати наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння..

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Суд критичної оцінює апеляційні доводи захисника про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок того, що в протоколі про адміністративне правопорушення, постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 4811341 від 24.09.2021 року, а також в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначені різні адреси (м.Харків, вул. Сумська, 37, 56, 60), оскільки зазначені недоліки не є суттєвими та не впливають на суть правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №191340, а також не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Крім того, будинок №37 знаходиться через дорогу від будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , та вони майже розташовуються один навпроти одного.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Гринченко Т.М. залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков