Справа № 366/849/23
Провадження № 3/366/628/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2023 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справи про адміністративні правопорушення, які надійшли від відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (смт. Іванків) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

23.03.2023 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали зазначених справ про адміністративні правопорушення.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 183741 від 17.03.2023 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

16.03.2023 року о 18 год. 30 хв. в смт. Іванків по вул. Ватутіна водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ЗАЗ-110307 д/н НОМЕР_1 , під час руху ТЗ заднім ходом, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою сторонніх осіб та допустив наїзд на ТЗ марки FORD SCORPIO д/н НОМЕР_2 , який був припаркований. При ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 183742 від 17.03.2023 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

16.03.2023 року о 18 год. 30 хв. в смт. Іванків по вул. Ватутіна водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ЗАЗ-110307 д/н НОМЕР_1 залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетним, чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 03.04.2023 року, зазначені справи об`єднані в одне провадження.

Судове засідання з розгляду цих справ призначене на 03.04.2023 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнав та пояснив, що як такого контакту з іншим автомобілем він не відчув. Згодом до нього звернулись поліцейські та пояснили йому, що він здійснив ДТП, він цього сам не заперечував, оскільки пізніше виявив пошкодження заднього бампера свого автомобіля. ОСОБА_1 пояснив, що у нього був відсутній умисел на залишення місця ДТП, оскільки він цієї пригоди не помітив. У судовому засіданні ОСОБА_1 надав до суду розписку, згідно з якою потерпілий у справі ОСОБА_2 зазначив, що не має до ОСОБА_1 ніяких претензій.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріал справ про адміністративні правопорушення, оцінивши наявні у справах докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За словами судді Верховного суду США Стівена Брайера, викладених у його окремій думці по справі «Petrella v. Metrogoldwyn-Mayer, Inc., et al.», правові системи містять доктрини, які допомагають судам уникнути несправедливості, яка могла б виникнути, якщо б правові норми застосовувалися суворо в кожному випадку, незалежно від того, наскільки незвичними є обставини.

Такою доктриною у правовій системі України і є практика ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За цією статтею Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Доказуванням за цим принципом має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом » досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява № 29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства

Враховуючи, що матеріали справ про адміністративні правопорушення об`єднані в одне провадження, відомості, які відображені у протоколах про адміністративне правопорушення стосуються подій, які мали місце в один і той же день, час, місці та відносно однієї і тієї ж особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, докази цих справ повинні досліджуватись разом в рамках одного провадження.

Саме такий порядок розгляду справи про адміністративні правопорушення є дотриманням засад провадження у справах про адміністративні правопорушення відповідно до норм КУпАП.

Це сприятиме повному, всебічному і неупередженому розгляду справи про адміністративні правопорушення у точній відповідності із законом, при цьому у повній мірі буде досліджено всі без виключення обставини, які підлягають дослідженню, у справі буде прийнято законне та обґрунтоване рішення.

І. Щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі

Суддею встановлено, що 16.03.2023 року, приблизно о 18 год. 30 хв. в смт. Іванків по вул. Ватутіна (стоянка супермаркету «Фора»), ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ-110307 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом допустив наїзд на припаркований автомобіль марки FORD SCORPIO з реєстраційним номером НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 (згідно відомостей схеми ДТП) та яким користується ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілю марки FORD SCORPIO з реєстраційним номером НОМЕР_2 спричинено матеріальні збитки у виді пошкоджень задніх лівих дверцят.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення з наявними в ній доказами, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений правильно, відомості, які у ньому відображені відповідають фактичним обставинам справи, правопорушення кваліфіковано вірно, а наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності, та доводять, що в діях ОСОБА_1 є подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, яке полягало у порушенні вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, відповідно до якого під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Його вина у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 183741 від 16.03.2023 року;

- схемою місця ДТП від 16.03.2023 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 16.03.2023 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 17.03.2023 року.

Разом з цим, суддею встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_1 відшкодував всі спричинені ним потерпілому ОСОБА_2 матеріальні збитки, що підтверджується розпискою останнього від 17.03.2023 року. Крім цього, шкоди життю, здоров`ю та майну інших третіх осіб не завдано. Це підтверджується долученими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами, ніким не оспорюється, а тому, з урахуванням обставин справи, наслідки вчинення цього правопорушення є малозначними.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про застосування відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вимог ст. 22 КУпАП, оскільки у цьому випадку наслідки вчинення адміністративного правопорушення є малозначними.

ІІ. Щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідальність за ст. 122-4 КУпАП настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Суб`єктивною стороною цього правопорушення є умисел, тобто вчинення таких дій, які особа, яка їх вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала її шкідливі наслідки та бажала їх настання.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, у цих справах, крім іншого, підлягає доказуванню факт причетності водія до дорожньо-транспортної пригоди та умисел правопорушника, спрямований на залишення місця такої пригоди.

Суддею встановлено, що після ДТП, яка мала місце 16.03.2023 року приблизно о 18 год. 30 хв. в смт. Іванків по вул. Ватутіна (на стоянці магазину «Фора»), ОСОБА_1 залишив місце пригоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З наданих у судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 , а також матеріалів справи слідує, що внаслідок ДТП автомобіль марки FORD SCORPIO з реєстраційним номером НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень задньої лівої дверцяти, а автомобіль марки ЗАЗ-110307 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 пошкоджень від ДТП не зазнав (відомостей про такі пошкодження матеріали справи не містять).

Крім цього, як встановлено суддею, ОСОБА_1 відшкодував потерпілому ОСОБА_2 спричинені внаслідок ДТП збитки.

Отже, у цьому випадку суддя приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 , стосовно відсутності у нього умислу на залишення місця ДТП, до якої він був причетний, оскільки надані до суду матеріали справи в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 хоч і вчинив ДТП, однак з урахуванням незначних пошкоджень автомобіля потерпілого та відсутності пошкоджень на його автомобілі, він міг не відчути контакту між автомобілями, відповідно не усвідомлював, що вчинив ДТП, а тому, не мав умислу на залишення її місця.

За наведених обставин, суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4КУпАП, а тому, провадження за цієї статтею КУпАП підлягає закриттю.

Судовий збір

Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки у цьому випадку за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП адміністративне стягнення не накладається, а провадження у справі за ст. 122-4 КУпАП підлягає закриттю, відповідно судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 36, 40-1, 122-4, 124, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, керуючись ст. 22 КУпАП, обмежитись відносно нього усним зауваженням.

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі.

Тимчасово вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 30.04.2014 року, повернути ОСОБА_1 .

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя Н.П. Слободян