ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м.Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю представника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Павроз І.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката Павроз Ірини Анатоліївни на постанову судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 08 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адмніністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 536 (пятсот тридцять шість) гривень 80 коп., -

в с т а н о в и в:

Згідно постанови суду першої інстанції, 19.11.2022 о 23 год.44 хв. у м.Черкаси, вул.Смілянська, 78, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, вважаючи її незаконною прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права ОСОБА_1 та його представник адвокат Павроз І.А. подали спільну апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 08.02.2023 відносно ОСОБА_1 , а провадження по справі щодо ноього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційні вимоги обгрунтували тим, що працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були порушені вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735. Зокрема поліцейськими не дотримано п.6 Розділу ІІ Інструкції, відповідно до якої огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, про те такий огляд проводився без свідків, що на їх думку, є порушенням цієї інструкції.

Апелянти зазначають, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння не відмовлявся. Протокол складався у автомобілі патрульної служби і він останньому не вручався, як і не було доведено законної підстави зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Наголошують, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, який саме огляд мав пройти ОСОБА_1 на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння та у який спосіб. Також вказують, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вищезазначеної Інструкції. Крім того, водій не був відсторонений від керування автомобілем, що на думку апелянтів, свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП.

Разом з тим, апелянти зазначають, що судом першої інстанції було вибірково досліджено відеозапис з нагрудних камер працівників поліції за участі ОСОБА_1 , відеозйомка не велася безперервно, і відиозапис наданий суду є фрагментований з якого не можливо однозначно прийти до висновку про дотримання працівниками поліції вимог Закону при освідуванні особи ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Апелянти зауважили, що при спілкуванні ОСОБА_1 з працівниками поліції, останні принижували його як учасника АТО.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Павроз І.А., яка підтримала вимоги спільної апеляційної скарги та просила їх задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вважаю, що вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне порушення серії ААБ №048997 від 20.11.2022 (а.с.1);

- рапортом поліцейського взводу №1 роти №4 БУПП в Черкаській області капрала поліції Тищенка О. від 20.11.2022 (а.с.3);

- довідкою старшого інспектора з ОД відділу АП УПП в Черкаській області майора поліції Бойка Р. від 21.11.2022, згідно якого ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за ст.130 КУпАП не притягався (а.с.4);

- відеозаписом з нагрудних камер (бодікамер) поліцейських (а.с.5).

Таким чином, суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представника - адвоката Павроз І.А. про те, що винесена постанова є необгрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, то вони не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103 (зі змінами) (далі Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Так, згідно п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Судом апеляційнеої інстанції, був переглянутий диск з відеозаписом події від 19.11.2022 за участю ОСОБА_1 з якого вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.5).

Так, з відеозапису події вбачається, що 19.11.2022 о 23 год. 45 хв. працівниками патрульної поліції був зупинений автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням останнім п.8.4 б ПДР України. При зупинці вказаного автомобіля, правопорушнику ОСОБА_1 було повідомлено причини його зупинки та в подальшому працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

При спілкуванні працівниками поліції з водієм ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення кординації рухів. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме, як за допомогою газоаналізатора Драгер, так і в КЗ ЧОНД, на що останнійц відмовився.

Більше того, як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 усвідомивши протиправність своїх дій, уникав відповіді на неодноразові звернення працвників поліції до нього з пропозицією пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, при ОСОБА_2 сів на водійське сидіння автомобіля та закрився з середини, таким чином грубо ігноруючи спілкування з працівниками поліції.

Поведінка яка мала місце під час спілкування з ОСОБА_1 була оцінена працівниками поліції як відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння. І при довготриваючому спілкуванні через вікно автомобіля ОСОБА_1 все ж таки чітко зазничив, що він відмовляється від проходження освідування.

А тому доводи апелянтів про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено причини його зупинки, відсутність законних підстав такої зупинки, те що йому не було розяснено порядок проходження освідування та наслідки відмови віо огляду, та те що він не відмовлявся ві проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставними та такими, що спростовуються як матеріалами справи так відеозаписом з нагрудних камер (бодікамер) працівників поліції.

Більше того, слід зазначити, що у спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 , бувши сам військовослужбовцем, вів себе зухвало та зневажливо ставився до виконання працівниками поліції своїх професійних обов`язків. І при цьому висловлювався нецензурною лайкою, а тому доводи апелянтів, що саме працівники поліції вели себе не коректно по відношенню до ОСОБА_1 та принижували його як учасника АТО є неправдивими та надуманими.

Таку поведінку та відношення до своїх процесуальних прав та обов`язків зі сторони ОСОБА_1 , суд розцінює як прояв повного правового нігілізму, тобто деформаційного стану правосвідомості особи, який характеризується усвідомленим ігноруванням вимог закону, цінності права, зневажливим ставленням до правових принципів.

Що стосується доводів апелянтів про те, що працівниками поліції були порушені вимоги чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки проводився без участі свідків, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки працівники поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, повністю дотримались вимог ст.266 КУпАП, відповідно до якої огляд на стан сп`яніння водія проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і присутність свідків не є обов`язковою умовою такого огляду.

Доводи апелянтів по те, що працівіниками поліції не вівся безперервний відеозапис, а наданий запис є фрагментований є неспроможними, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. Факт відсутності безперервного відео, не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Окрім того, обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п.п.5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо не долучення до матеріалів справи направлення на проведення огляду на стан сп`яніння, а також не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відтак, доводи апелянтів про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, та спростовуються, як переглянутим в судовому засіданні вищевказаним диском з відеозаписом події від 19.11.2022 за участі ОСОБА_1 , так і іншими матеріалами справи.

Позиція апелянтів, яку вони висловили в апеляційній скарзі щодо невизнання ОСОБА_1 своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тих, на які посилаються апелянти ОСОБА_1 та його представник адвокат Павроз І.А. в апеляційній скарзі, підстав для скасування постанови судді місцевого суду і закриття провадження по справі щодо правопорушника за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи обставини справи, вважаю, що постанова судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 08.02.2023 відносно ОСОБА_1 є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката Павроз Ірини Аркадіївни залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 08 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповдальності за ч.1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В Биба