"08" лютого 2023 р. Справа № 363/784/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 року головуючим суддею по справі призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 761855 від 25.01.2023 року вбачається, що 20 січня 2023 року близько о 20 год. 00 хв. у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ухилялася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя своєї дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: незабезпечення належних умов проживання малолітньої доньки (виганяла із будинку).

Таким чином ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Під час розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясування вищезазначених обставин здійснюється у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом дослідження під час судового розгляду доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Крім того, відповідно до ст. 278 КУпАП суд при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищевказаного, можна зробити висновок, що притягнення особи до адміністративної відповідальності може відбуватися лише за наслідком розгляду і вирішення судом справи про адміністративне правопорушення, в межах якої у встановленому законодавством порядку будуть досліджені всі належні, допустимі, достовірні докази, які в своїй сукупності будуть достатніми для того, щоб встановити факт вчинення адміністративного правопорушення та особу, яка його вчинила. З цією метою при підготовці справи до розгляду суд перевіряє правильність складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оскільки повнота та правильність їх складання впливає на об`єктивну можливість суду повно, всебічно та точно встановити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення та вирішити питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При перевірці матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення у графі «чи притягався до адміністративної відповідальності» зазначається, що ОСОБА_1 не притягалася до адміністративної відповідальності.

Одночасно з цим у матеріалах справи відсутній будь-який офіційний та належним чином завірений документ, зокрема, витяги з реєстраційних баз даних органів внутрішніх справ (АРМОР), що підтверджували зазначені у протоколі відомості.

За таких умов суд позбавлений об`єктивної можливості перевірити достовірність вказаних у протоколі відомостей, а також вирішити питання про правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 саме за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Тому працівники поліції у процесі доопрацювання матеріалів справи повинні надати належним чином завірений офіційний документ з реєстраційних баз даних органів внутрішніх справ (АРМОР), в якому буде відображено наявність або відсутність фактів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не лише встановлює обставини та факти адміністративного правопорушення, але і встановлює обставини та факти, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Встановлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, має важливе для суду значення, оскільки на основі цього суд вирішує питання про вид та міру стягнення, що може бути призначено особі за вчинення правопорушення.

Одночасно з цим матеріали справи не містять жодного документа, що характеризував би особу ОСОБА_1 , зокрема, характеристик за місцем проживання, внаслідок чого суд не може об`єктивно та повноцінно встановити всі обставини та факти, що необхідні для вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до п. 2 Розділу 11 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях від 18.06.2015 року № 1000/5 встановлюється, що установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку.

У той же час відповідно до п. 8 Розділу 11 цих же Правил зазначається, що копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії та проставляється нижче реквізиту документа «Підпис».

Тобто, матеріали справи про адміністративне правопорушення можуть містити копії документів. Однак останні для того, щоб мати властивість належного та допустимого доказу, повинні бути засвідчені у встановленому законодавством порядку, оскільки тільки в такому разі вони мають юридичну силу оригіналу та можуть бути покладені в основу майбутнього судового рішення.

При перевірці матеріалів справи було встановлено, що до матеріалів справи було додано копії паспортного документа ОСОБА_1 та копію свідоцтва про народження. Однак зазначені копії документів не засвідчені у встановленому законодавством порядку, внаслідок чого вони не мають юридичної сили оригіналу, не характеризуються належністю та допустимістю, а тому не можуть бути покладені в основу майбутнього судового рішення.

Тому працівники поліції у процесі доопрацювання матеріалів справи повинні надати належним чином завірені копії паспортного документа та свідоцтва про народження, які мають бути завірені у відповідності до вимог чинного законодавства з підписом та печаткою, що засвідчують відповідність оригіналу.

На додаток до цього суд звертає увагу, що відповідно до п. 6 Розділу 11 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях від 18.06.2015 року № 1000/5 встановлюється, що копія документа повинна відповідати оригіналу, тобто повністю відтворювати інформацію оригіналу і всі його зовнішні ознаки або їх частину.

У той же час надані копії паспортного документа та свідоцтва про народження здійснені шляхом копіювання з зроблених фотокопій відповідних документів, що значно позначається на якості таких документів. Внаслідок цього копії таких документів є нерозбірливим, що позбавляє суд можливості встановити їх зміст. Крім того, це суперечить встановленим у законодавстві вимогам, відповідно до яких копія має повністю відтворювати оригінал документа та містити всі його реквізити.

Тому працівники поліції у процесі доопрацювання матеріалів справи повинні, крім належним чином завірених копій відповідних документів, надати їх в такому стані та якості, що буде забезпечувати повне відображення таких документів та давати можливість їх прочитати, встановити зміст та реквізити такого документа.

На додаток до цього суд звертає увагу, що при розгляді і вирішенні справ за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, на суд покладається обов`язок ретельно та детально дослідити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення, а також докази, яким підтверджуються такі обставини. Такий обов`язок зумовлюється характером диспозиції ст. 184 КУпАП, що охоплює велику кількість дій, які можуть підпадати під поняття невиконання або ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Тому з метою запобігання необґрунтованому та несправедливому притягненню особи до адміністративної відповідальності суд на основі повного, всебічного та ретельного дослідження всіх наявних допустимих, достовірних, належних доказів повинен встановити та відтворити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення таким чином, щоб можна було зробили категоричні та безумовні висновки щодо вчинення адміністративного правопорушення та особи правопорушника.

Зробити такі висновки за відсутності належної доказової бази, єдиними уповноваженими на збирання якої є лише органи (посадові особи), що уповноважені на складення протоколу, неможливо.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

На противагу цьому матеріали справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 складаються лише з протоколу, рапорту та письмових пояснень. Єдиним доказом, що підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення, а також письмові пояснення. Але протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Протокол та рапорт не можуть бути єдиними, однозначними та беззаперечними доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного доказу, у тому числі аудіо- та відеозапису, на основі яких суд мав би можливість встановити факт вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, конкретний характер дій, що полягають у невиконанні батьківських обов`язків або ухиленні від їх виконання, а також визначити особу, винну у вчиненні таких протиправних дій.

Для того, щоб в межах даного провадження у справі про адміністративне правопорушення зробити категоричні та беззаперечні висновки щодо вчинення правопорушення, а також винної особи суду недостатньо лише протоколу та рапорту, що є за своєю сутністю процесуальними документами фіксації факту, а також письмових пояснень, які не дають суду можливість відтворити всі обставини та факти, що мали місце при вчиненні правопорушення.

Тому працівникам поліції у процесі доопрацювання матеріалів справи, складених відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, потрібно надати всі можливі зібрані та наявні докази, що будуть підтверджувати та вказувати на всі елементи та ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, підтверджувати або спростовувати винуватість ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 02.09.2021 року у справі № 11-97сап20 зробила висновок, що немає процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього.

На додаток до цього відповідно до положень п. 24 ППВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний Суд України визнав правильною практику тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення. Таким чином, Верховний Суд України визнав неприпустимість спрощеного підходу до розгляду і вирішення справ про адміністративне правопорушення.

Отже, з огляду на допущену неповноту при складанні адміністративного матеріалу, що в свою чергу унеможливлює повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи в судовому засіданні, оскільки при розгляді справи суд повинен з`ясувати всі конкретні обставини справи і з урахуванням досліджених доказів постановити в справі належне рішення, суд приходить до висновку про необхідність повернення вказаного матеріалу до ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області для належного оформлення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 256, 283 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП повернути до ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області для належного оформлення та усунення зазначених недоліків.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Рукас