П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2023 р. м. Сокаль

Суддя Сокальського районного суду Львівської області Фарина Л. Ю. розглянувши матеріали справи, які надійшли від начальника НОМЕР_1 прикордонного загону державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , інспектора прикордонної служби

за ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу вбачається, що з 18.07.2023р. по 27.072023р. перебував у щорічній відпустці та був зобов`язаний до 08.00год. 28.07.2023р. повернутися в ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження служби, однак прибув 28.07.2023р. о 17.57год. Тобто був відсутній на службі протягом 9 год. 57хв., чим порушив вимоги ст.ст.11, 13, 16, 214 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, тобто вчинив правопорушення передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Порушник свою вину не визнав та пояснив, що вранці 28.07.2023р. він звернувся до лікаря, оскільки має проблеми зі здоров`ям і лише після цього він повернувся у військову частину. Він телефоном повідомляв керівництво про те, що запізниться. Умислу на вчинення порушення в нього не було.

Дослідивши пояснення порушника та матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 172-11 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, а згідно з частиною першою зазначеної статті передбачена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб та згідно з частиною третьою зазначеної статті передбачена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Об`єкт правопорушення - порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони правопорушення полягає у діях або бездіяльності і має складну структуру можливих форм його прояву:

1) самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби певною тривалістю до трьох діб;

2) нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб;

3) самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю до трьох діб;

4) нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю до трьох діб;

5) самовільне залишення військової частини або місця служби будь-яким військовослужбовцем тривалістю до трьох діб;

6) нез`явлення вчасно на службу без поважних причин будь-якого військовослужбовця тривалістю до трьох діб.

Поважними причинами затримки військовослужбовців у відрядженні понад строки, визначені в посвідченні про відрядження, є хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо та інші надзвичайні обставини, якщо причини затримки підтверджені відповідними документами. Поважними причинами затримки із відпустки можуть бути непередбачені перешкоди у сполученні, хвороба військовослужбовця, пожежа або стихійне лихо, що трапилися в сім`ї військовослужбовця, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї або осіб, на вихованні яких він перебував. Поважною причиною затримки із звільнення має визнаватися затримка військовослужбовця військовим комендантом, іншими органами державної влади у зв`язку з обставинами, не пов`язаними з незаконним перебуванням військовослужбовця поза розташуванням частини чи місця служби.

Як убачається з письмових матеріалів справи, висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП обґрунтовано на підставі рапорта та витягу з наказу.

Крім цього, матеріали справи не містять спростовання пояснення порушника про те, що він попереджав керівництво про те, що він захворів і звернувся до лікаря за місцем проживання, оскільки перебуває у відпустці та умислу на невчасне з`явлення на службу у частину не мав.

Згідно ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст. ст.251 КУпАП).

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких фактичних даних обставин адміністративного провадження відсутні правові підстави притягнення до відповідальності за ст.172-11 ч.4 КУпАП, неможливо встановити наявність складу вказаного адміністративного правопорушення, та як із фабули викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення це не вдається можливим.

Відповідно до Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом. Усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника.

Факт спрби перетинання кордону порушником не зафіксовано, для цього не надано жодних доводів та доказів.

Будь-яких інших переконливих доказів по даній справі суду не надано та переконливо не спростовано пояснень ОСОБА_1 який надав довідку про те, що він захворів та звертався до лікаря за місцем проживання, не доведено, що ОСОБА_1 був умисел на спробу перетинання державного кордону України.

Отже, оцінюючи викладені вище докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що винуватість порушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП не доведена.

При таких обставинах суд вважає, що адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ст.172-11 ч.4 КУпАП необхідно закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247, 283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.172-11 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Сокальського районного суду.

Суддя: Л. Ю. Фарина