Провадження № 33/824/2224/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 рокуу адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 грн 80 коп.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 13 серпня 2022 року о 23 год. 40 хв. керував транспортним засобом «Volksawagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, та рухався по вул. Симиренка, 2/19 у м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу приладу «Drager Alcotest 7510 ARMF-0296», результат - 0,84 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

31 березня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну на постанову Святошинського районного суду від 20 січня 2023 року, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що долучений працівниками поліції відеозапис, про який не зазначено в протоколі, не можна використовувати як доказ при розгляді справи.

Зазначає, що відеозапис об`єктивно не фіксує та не підтверджує факту керування автомобілем, та повністю не відображає змісту події, оскільки з відеозапису не вбачається не тільки те, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген Пассат» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , а й те, що вказаний автомобіль взагалі рухався, а його двигун було заведено.

Також зазначає, що газоаналізатор «Drager Alcotest 7510 ARMF-0296», за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння, востаннє проходив перевірку калібрування 8 вересня 2021 року (чек Drager - «дата ост. градуюв. 08.09.2021»), тобто з порушенням встановленого в інструкції шестимісячного строку.

Звертає увагу на те, що наявний відеозапис не містить фіксування проходження апелянтом огляду на стан сп`яніння з використанням газоаналізатора Drager «Alcotest 7510».

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 22 лютого 2023 року на оскаржувану постанову було подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, однак постановою від 8 березня 2023 року апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку із пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Вказує, що з лютого 2022 року перебуває на військовій службі у лавах Збройних Сил України, а з середини січня 2023 року - на східному напрямку нашої держави та позбавлений можливості повноцінно та в повному обсязі використовувати свої права, як то передбачено нормами КУпАП. Це стосується також і своєчасного контролю за вхідною кореспонденцією та дотримання строків апеляційного оскарження.

Зазначає, що про надходження на своє ім`я постанови Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2023 року дізнався від своїх близьких, після чого вжив усіх заходів для ознайомлення з нею та написання апеляційної скарги.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що 27 січня 2023 року, захисник ОСОБА_2 - адвокат Сенін В.Ю. подав апеляційну скаргу на постанову від 20 січня 2023 року, в якій просив її скасувати та провадження у справі закрити.

Постановою Київського апеляційного суду від 7 лютого 2023 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із відсутністю документів на підтвердження повноважень адвоката Сеніна В.Ю.

22 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну на постанову Святошинського районного суду від 20 січня 2023 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 8 березня 2023 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із відсутністю клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

31 березня 2023 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну на постанову Святошинського районного суду від 20 січня 2023 року.

Наведені причини пропуску строку подання апеляційної скарги визнаються судом поважними, а тому на підставі ст.294 КУпАП суд поновлює апелянту строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Лішневський І.Г. просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13 серпня 2022 року о 23 год. 40 хв. керував транспортним засобом «Volksawagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, та рухався по вул. Симиренка, 2/19 у м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу приладу «Drager Alcotest 7510 ARMF-0296», результат - 0,84 проміле.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.9(а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 149346 від 14 серпня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 13 серпня 2022 року о 23 год. 40 хв. керував транспортним засобом «Volksawagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, та рухався по вул. Симиренка, 2/19 у м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу приладу «Drager Alcotest 7510 ARMF-0296», результат - 0,84 проміле;

- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 погодився з результатами тесту;

- у роздруківці результатів тестування на алкоголь від 14 серпня 2022 року, згідно якої при застосуванні приладу «Drager Alcotest 7510 ARMF-0296» у ОСОБА_1 виявлено показник вмісту алкоголю 0,84 проміле;

- на відеозаписі із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали 14 серпня 2022 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , де зафіксовано згоду ОСОБА_1 на проведення огляду на стан сп`яніння.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані у неавтоматичному режимі від 7 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 6 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 9 листопада 2015 року.

Зазначені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 14 серпня 2022 року у водія ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, зіниці очей не реагують на світло, поведінка яка не відповідає обстановці, у розумінні п.п.2 та 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 9 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а сам огляд проведено поліцією у повній відповідності із розділом ІІ вказаної Інструкції, а також Порядком проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Протокол підписаний особою, яка його склала та самим ОСОБА_1 .

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, підписаний працівником поліції та самим ОСОБА_1 .

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 , у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 є помилковими, оскільки не було доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані з ряду підстав.

По-перше, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volksawagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 149346 від 14 серпня 2022 року, який згідно ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення і з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 , керував автомобілем 14 серпня 2022 року о 23 год. 40 хв.

Вказаний доказ ОСОБА_1 не спростований, зокрема він не надав суду доказів, що не керував автомобілем, що автомобілем керувала інша особа, або що він опинився за кермом свого автомобіля випадково.

По-друге, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volksawagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується відеозаписом із нагрудної камери поліцейського №472277, на якому сам ОСОБА_1 стверджує, що йому потрібно було перепаркувати автомобіль. Крім того, даний відеозапис також підтверджує факт керування ОСОБА_1 у нетверезому стані, про що він сам зазначає на відео.

Отже, докази, надані особою, яка складала протокол, переконливо доводять, що ОСОБА_1 керував автомобілем у якості водія.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував пояснення свідків, суд не приймає до уваги, оскільки із клопотанням про виклик в судове засідання свідків та їх допит апелянт не звертався, ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у врахуванні таких письмових пояснень.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейських не може бути доказом у справі, оскільки не зазначений у протоколі про адміністративні правопорушення. Такі доводи спростовуються самим протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 149346 від 14 серпня 2022 року, із якого вбачається, що відеозапис № 472277 був долучений в якості доказу.

Доводи апеляційної скарги про те, що огляд на стан сп`яніння з використанням технічних засобів проводився з порушеннями, оскільки газоналізатор «Drager Alcotest 7510, ARMF-0296» востаннє проходив перевірку калібровки 8 вересня 2021 року, тобто з порушеннями 6 місячного строку, суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях. Матеріали справи не містять клопотання апелянта про витребування у працівників поліції доказів про черговість проходження повірки газоналізатора «Drager Alcotest 7510, ARMF-0296».

Інших доводів: про ненадання ОСОБА_1 згоди на проведення огляду на стан сп`яніння на місці, чи незгоди з результатом огляду на стан сп`яніння, апеляційна скарга не містять.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, обґрунтовано викладених у постанові.

Отже, надані апелянтом докази та наведені аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 а ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана