Справа № 153/812/23
Провадження № 33/801/629/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач: Рибчинський В. П.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати у цивільних справах Рибчинського В.П.,

за участю ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Сінчака О.Б. ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

28 травня 2023 року о 15.00 год у м. Ямполі Вінницької області, пров. Виноградний, біля будинку 9А, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом, не вибрала безпечної швидкості руху, не враховуючи дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснила наїзд на перешкоду, а саме паркан. Автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає.

Також 28 травня 2023 року о 15.00 год у м. Ямполі Вінницької області, пров. Виноградний, біля будинку 9А, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду відмовилась у присутності чергового лікаря приймального відділення Ямпільської ЦРЛ, висновок №18 від 28.05.2023 року.

Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року визнано ОСОБА_1 винуватою у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з такою постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржувану постанову скасувати, та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого і вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові судді обставин, підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема: даними, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення серії ААД №054994 від 28.05.2023 (а.с. 21) та серії ААД №054995 від 28.05.2023 (а.с. 2)); рапортами від 28.05.2023 (а.с. 3, 22); План-схемою місця ДТП від 28.05.2023; фотознімками (а.с. 4); висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.05.2023 (а.с. 28); письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10-12); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №282663 від 28 травня 2023 (а.с. 14); рапортом від 29.05.2023 (а.с. 15); відеозаписом (а.с. 16).

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст.130 КУпАП доведена повністю.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 стосовно того, що вона не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не керувала транспортним засобом.

Зокрема, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона визнає, що дійсно перебувала у транспортному засобі, проте машина заведена не була. Коли вона перелазила з заднього сидіння на водійське для фото, сівши на сидіння водія напевно щось зачепила і машина поїхала. Стверджує, що не керувала транспортним засобом, оскільки не здійснювала дій, які б призвели в рух транспортний засіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій з метою приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу (ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Суди неодноразово звертали увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особливості правового регулювання дорожнього руху передбачають певні дії водія транспортного засобу у конкретних дорожніх ситуаціях за яких водій зобов`язаний зупинити рух транспортного засобу з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, що не повинно розцінюватись як припинення ним керування транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом це фактично реальна можливість контролювати рух транспортного засобу.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Так, за своїм правовим змістом керування транспортним засобом полягає у сукупності цілеспрямованих дій, що включають оцінку ситуації та стану транспортного засобу, вибір керівних дій та їх реалізацію.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не може бути визнана суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не керувала транспортним засобом, так як відповідно до показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в момент ДТП за кермом автомобіля перебувала саме ОСОБА_1 . Пояснення самої ОСОБА_1 про те, що вона можливо ненавмисно зачепила скоріш за все важіль коробки передач, тоді як переміщувалась всередині автомобіля з заднього сидіння на сидіння водія і навмисно не вчиняла ніяких дій щодо приведення автомобіля в рух, тому не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та у зв`язку із цим і суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідальність за ст. 130 КУпАП передбачена лише за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а вона транспортним засобом не керувала, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки саме внаслідок дій ОСОБА_1 автомобіль був приведений в рух, транспортний засіб - автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, володіння, користування та керування яким покладає на особу певний вид відповідальності, а тому ОСОБА_1 при вчиненні дій щодо переміщення всередині автомобіля та перебування за кермом могла передбачити небезпечність своїх дій, які призвели до руху автомобіля.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів щодо відсутності вини останньої у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_1 такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність накладення такого адміністративного стягнення, оскільки ОСОБА_1 посвідчення водія взагалі не отримувала.

Відповідно до роз`яснення, яке міститься в п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суди не вправі застосовувати таке стягнення, як позбавлення права керувати транспортними засобами, тоді, коли винна особа взагалі його не має.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 не отримувала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а тому до неї не може бути застосований такий вид адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що доводи скаржника про те, що суд безпідставно, всупереч вимогам закону, позбавив її водійських прав є обґрунтованими.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про зміну постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року в частині накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 33, 38, 130, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити та виключити з постанови застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.П. Рибчинський