Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/11/23
Провадження № 3/499/41/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2023 року смт Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Р.М., розглянувши матеріали справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст..130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

До Іванівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст..130 КУпАП.

Як встановлено в судовому засіданні згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 14.11.2022 року серії ДРП18 №166158 гр. ОСОБА_1 , 14 листопада 2022 року о 11.55 год. в с.Знамянка по вул.Плієва, буд.№2Б Березівського району Одеської області керував автомобілем НІВА з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з рота, невнятна річ, та ін..) від продуття алкотестеру та проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

В даному випадку, надісланий суду протокол складений відносно ОСОБА_1 за порушення вимог п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності свою вину у вчиненому не визнав, заперечував проти обставин зазначених в протоколі, та через свого представника в письмових поясненнях виклав свої заперечення та зазначив наступне.

Зазначив, що складання спірного протоколу вчинено з численними порушеннями чинного законодавства.

Обставини викладені у протоколі не відповідають дійсності.

14.11.2022 року приблизно в період часу з 11.00 год. до 11.30 год. ОСОБА_1 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, разом з товаришами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які сиділи на задньому пастирському сидінні та рідним братом ОСОБА_4 , який керував автомобілем NIVA CHEVROLET номерний знак НОМЕР_1 приїхали в особистих справах до села Знам`янка Березівського району Одеської області. По узбіччі вулиці Генерала Плієва водій ОСОБА_4 припаркував даний автомобіль. Після чого водій та пасажири транспортного засобу побачили військовослужбовців, які вручали повістки чоловікам.

В цей час, водій автомобіля ОСОБА_4 згадав, що документи, які посвідчують його особу залишив вдома. Відразу ж вийшов і забрав ключі від авто та повідомив, що скоро буде, спочатку сходить до вбиральні, а потім із знайомим під`їде забере документи і повернеться.

Разом з водієм з автомобіля вийшов до магазину і ОСОБА_3 . Пізніше повернувся і перед тим, як до автомобіля мав підійти поліцейський ОСОБА_5 , знову вийшов до вбиральні.

Біля автомобіля NIVA CHEVROLET був припаркований автомобіль, з якого вийшла спільна знайома, ОСОБА_6 , яка безпосередньо бачила як автомобіль NIVA CHEVROLET номерний знак НОМЕР_1 паркувався і яким керував ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 перебував на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля.

У період часу, коли водій відійшов (від`їхав), до автомобіля підійшли військовослужбовці, які вручили пасажирам повістки. Під час вручення повісток між ОСОБА_1 та військовослужбовцями виник конфлікт щодо процедури вручення. На фоні конфлікту безпосередньо військові й викликали поліцію, звинувативши ОСОБА_1 в керуванні автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.

Пізніше до автомобіля підійшов поліцейський, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно даних протоколу це був ОСОБА_5 .

Оскільки, ОСОБА_1 не був згідний з даним обвинуваченням, тому не одноразово повідомляв працівнику поліції, що він не сидів за кермом даного авто, а в протоколі зазначив, що не згоден з інкримінованим йому правопорушенням.

Відразу ж після складення цього протоколу підійшов інший поліцейський який повідомив, що ОСОБА_1 керував автомобілем будучи не пристебнутим ременем безпеки. Даний факт ОСОБА_1 заперечив, попросив надати докази вчинення ним порушення, однак таких йому надано не було. Після цього поліцейським винесено щодо нього постанову.

В цей час підійшов водій автомобіля NIVA CHEVROLET номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 . Поліцейські перевірили його посвідчення водія і пасажири разом з водієм поїхали по своїх справах.

Послався на незаконність складання протоколу, а саме ст. 18 ЗУ «Про Національну Поліції», ст. 268 КУпАП та ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України .

Матеріали справи не містять доказів належної відео фіксації технічними засобами факту керування ОСОБА_1 автомобілем, що є обов`язковою умовою для висування поліцейським вимоги особі пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Із доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису із нагрудної камери відео реєстратора поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово пояснює, що він не сидів за кермом, а сидів з боку від водія.

Працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм, таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Тобто, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій, який здійснював керування транспортним засобом, допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно пасажира ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пояснення прийняті поліцейським у військових ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які проходять службу у ЗСУ, а саме в ІНФОРМАЦІЯ_2 не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі оскільки, такі особи діяли як службові та є представниками суб`єкта владних повноважень, які виконували функції щодо вручення повісток громадянам, у зв`язку із цим і виник конфлік між ОСОБА_1 та військовослужбовцями.

Вказані військовослужбовці в даному випадку є зацікавленими по даній справі та особами, щодо неупередженості яких є сумніви так, як на фоні конфлікту самостійно з телефонного номеру НОМЕР_2 належного ОСОБА_7 повідомили службу 102, що ОСОБА_1 , як водій знаходиться в алкогольному стані.

Посилаючись на всі недоліки обґрунтовуючи свої посилання практикою Верховного суду України практикою ЄСПЛ представник ОСОБА_1 просив провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши особу, стосовно якої розглядається справа, його представника суд дійшов до наступного.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як передбачено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягаються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ОСОБА_1 запечерує факт керування автомобілем 14.11.2022 року о 11.55 як зазначено в протоколі.

Суд погоджується з посиланнями особи, щодо якої складено протокол, оскільки відеозапис події, що мала місце 14.11.2022 року в с. Знам`янка Березівського району Одеської області за участі ОСОБА_1 встановлено, що матеріали справи не містять доказів належної відео фіксації технічними засобами факту керування ОСОБА_1 автомобілем. На відеозаписі зафіксоване спілкування працівника поліції із особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, а не факт керування транспортним засобом у вказаних в протоколі час і місці у стані алкогольного сп`яніння. З вказаного відеозапису видно, що працівники поліції так і військовослужбовці не зупиняли вказаний транспортний засіб, оскільки даний автомобіль був припаркований та військовослужбовці з працівниками поліції підійшли до вже припаркованого автомобіля.

Суду надано відео, на якому не зафіксовано момент зупинки транспортного засобу і факту керування ОСОБА_1 автомобілем, а інформація ОСОБА_1 , що він не керував даним автомобілем і навіть не сидів за кермом, матеріали справи не спростовують.

Із доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису із нагрудної камери відео реєстратора поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово пояснює, що він не сидів за кермом, а сидів з боку від водія.

Таким чином, доданим до справи відеозаписом не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Присутність особи з ознаками алкогольного спяніння в автомобілі, не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи в автомобілі не доводить факт керування транспортним засобом.

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом). Тобто, доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Суб`єктом правопорушення, є особа, яка керує транспортним засобом, що має бути доведено особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

«Відсутність будь якої складової об`єктивної або суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті», міститься роз`яснення що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водїїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Визначення терміну «керуванняя транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в п. 38 постанови у справі № 404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) від 20.02.19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, навіть незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху.

Відеозапис із нагрудної камери відеореєстратора поліцейського не містить відомостей щодо руху автомобіля та його керування саме ОСОБА_1 .

Особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не додано жодного доказу, які б достовірно підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Згідно до положень частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. При цьому зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дані повинні узгоджуватись з іншими доказами доданими до нього.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення - це процесуальний документ, в якому певній особі ставиться у провину (висувається) вчинення того чи іншого правопорушення, обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення (подія правопорушення).

Протокол про адміністративне правопорушення, це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Дослідивши основний доказ по справі - протокол про адміністративне правопорушення, суд встановив що протокол містить недоліки.

В протоколі відсутні відомості про те, що хід виявлення правопорушення фіксувався за допомогою технічних записів, відсутні відомості що до протоколу долучається диск з відеозаписом.

Проте матеріали справи містять диск на якому записані два файли, які були судом дослідженні в судовому засіданні.

Дослідивши наданий працівниками поліції диск та оглянувши відеофайл, встановлено, що він не відповідає положенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Наведене свідчить про те, що відеореєстратор поліцейського повинен бути увімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

Як вбачається з дослідженого відеозапису поліцейським порушено порядок ведення фіксації, оскільки не було зафіксовано рух автомобіля, фали містять також частковий відеозапис, який не можна вважати безперервним та який повністю фіксує вчинення особою ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Отже доданий відеозапис не можна вважати доказом вчинення даного правопорушення, оскільки відсутні відомості в протоколі про відео фіксацію, відсутні відомості про технічний пристрій, яким велася відео фіксація, відеозапис є частковим та не безперервним, не відображує повну фіксацію правопорушення. З даного доказу не можливо встановити посадову особу, яка виявила та фіксувала правопорушення та відповідно складала протокол.

При цьому, Верховний Суд у справі № 38/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, диск з відео файлами суд не може визнати належним та допустимим доказом так як він оформлений з порушенням чинного законодавства.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Враховуючи вищезазначене суд констатує, що доказ відмови від продуття алкотестера та проходження медичного огляду на стан сп`яніння ( диск з відеозаписом), не можна вважати допустимим, оскільки суду не надано доказів його допустимості (що він оформлений в порядку встановленому законодавством), тому і обставина щодо відмови, яка є складом правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не є доведеною.

Частиною 2 ст.251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення, складений з порушенням вимог чинного законодавства, містить в собі данні які не підтверджені, та містить недоліки.

Судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Згідно із ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Крім того, Верховний суд України в п. 24 Постанови Пленуму «Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року за №14 звернув увагу суддів неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої вст.62 Конституції України- презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що у даному, конкретному випадку не доведено склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вину обґрунтовано на неналежних та недостатніх доказах, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного і міжнародного законодавства. А тому, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.245, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251,283, 284 КУпАП,ст.55 КУ, Постановою Пленуму ВСУ «Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року за №14 -

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Одеського апеляційного суду області через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Руслан ТИМЧУК