Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1302/22
Провадження № 3/382/105/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., перевіривши матеріали, які надійшли від Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 122-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 043160 від 04.11.2022 року, ОСОБА_1 04.11.2022 року в м. Яготин по вул. Незалежності водій керував автомобілем марки "Renault Trafic", д.н.з. НОМЕР_1 , на якому були встановлені звукові пристрої відповідних документів, чим порушив п.п. "в" п. 2.1(в) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-5 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що вину не визнає, зазначив, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, протокол не містить достатніх даних для встановлення обставин вчинення правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 122-5 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства щодо встановлення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно примітки, під спеціальним світловим сигнальним пристроєм слід розуміти світловий пристрій, що має змінну частоту світлових імпульсів та який дозволяється встановлювати тільки на оперативні або спеціальні транспортні засоби.

Під спеціальним звуковим сигнальним пристроєм слід розуміти звуковий пристрій, що має змінну основну частоту (за винятком охоронної сигналізації) та який дозволяється встановлювати тільки на оперативні транспортні засоби.

Отже, вказана стаття передбачає відповідальність за встановлення спеціального звукового сигналу або його використання на транспортному засобі.

При цьому, суд звертає увагу, що суть правопорушення у протоколі повинна викладатись у відповідності до диспозиції відповідної статті КУпАП, оскільки протокол відіграє значення для встановлення вини особи, і суд самостійно не має права змінювати суть правопорушення, у якому особа обвинувачується.

При цьому, у протоколі вказано про встановлення без відповідних документів звукових пристроїв, але не вказано, які вимоги і якого закону порушені. Не зазначено про які саме документи йдеться у протоколі.

Крім цього, з долученого запису не вбачається використання ОСОБА_1 спеціального звукового сигналу, а також відсутні пояснення свідків.

У справі мають бути докази, які би поза розумним сумнівом доводили вину ОСОБА_1 та спростовували його твердження, але таких доказів зібрано не було. На стадії зібрання доказів для складення протоколу поліцією не з`ясовано, зокрема у власника автомобіля, хто встановлював спеціальні звукові сигнали, та чи довго ОСОБА_1 користується автомобілем. Доказів вилучення пристрою матеріали справи також не містять.

Суд зазначає, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку статті 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд. Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з цим, враховуючи пояснення ОСОБА_1 , недостовірність та неналежність доказів, суд фактично позбавлений об`єктивної можливості встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа (саме ОСОБА_1 ) в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, щодо обставин встановлення факту використання спеціального звукового сигналу ОСОБА_1 на транспортному засобі "Renault Trafic", д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б засвідчили обставини щодо події і складу правопорушення, а також вину ОСОБА_1 у інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У відповідності до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми законодавства, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-5 КУпАП необхідно закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 122-5, 247, 251, 252, 266, 280 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-5 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором.

Апеляційна скарга подаються до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя М. М. Нарольський