Справа № 366/680/23
Провадження № 3/366/529/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2023 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И Л А:

13.03.2023 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали зазначеної справи про адміністративне правопорушення.

Згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 183696 від 08.03.2023 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

08.03.2023 року о 12 год. 50 хв. на а/д Київ-Овруч, 84 км., гр.. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21033, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування та який повторно протягом року керував автомобілем без права на керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Судове засідання, призначене для розгляду справи на 22.03.2023 року, за клопотанням захисника ОСОБА_1 , адвоката Семака А.Я. відкладене на 03.04.2023 року.

У судове засідання, призначене на 03.04.2023 року, ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Семак А.Я. не з`явились. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином.

Адвокат Семак А.Я. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі відносно його підзахисного ОСОБА_1 . У цьому клопотанні адвокат просив провести розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи

За змістом положень ч. 2 цієї статті, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не є обов`язковою.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Семака А.Я.

Мотивуючи клопотання про закриття провадження у справі, адвокат Семак А.Я. посилався на те, що наявні в матеріалах справи докази є недостатніми для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки в матеріалах справи наявна постанова про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, яка не набрала законної сили. Крім цього, адвокат вважає, що викладена у цій постанові суть правопорушення не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП, а є диспозицією ч. 1 цієї статті, відповідно, особа не може бути притягнена до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки диспозиція такої статі не передбачає відповідальності за повторне протягом року вчинення правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Крім цього, адвокат зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 не має права керування транспортними засобами, відповідно він не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 5 ст. 126КУпАП.

З огляду на такі обставини, адвокат Семак А.Я. просив закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

У свою чергу відповідальність за ч. 2, 3 та 4 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; або керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; або керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі

посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суддя, крім іншого, повинен встановити, чи доводять наявні в матеріалах справи докази факт керування транспортним засобом та чи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повторно протягом року до діянь, які їй інкримінуються у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, дійсно була притягнута до відповідальності за ч. 2 або 3 або 4 ст. 126 КУпАП.

У цьому випадку доказами вчинення правопорушень за ч. 2-4 ст. 126 КУпАП є такі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якими особу визнано винуватою):

постанова поліцейського за ч. 2 або 4 ст. 126 КУпАП (відповідно до вимог ст. 222 КУпАП ці справи про адміністративні правопорушення розглядаються органи Національної поліції);

постанова судді за ч. 3 ст. 126 КУпАП (відповідно до ст. 221 КУпАП ці справи розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів).

Разом з цим, ці постанови мають бути такими, які набрали законної сили, тобто у встановлений КУпАП строк і порядок не оскаржені в суді першої інстанції в порядку КАС України (постанови поліції за ч. 2 або 4 ст. 126 КУпАП) або не оскаржені в суді апеляційної інстанції (постанови судді за ч. 3 ст. 126 КУпАП).

Крім цього, доказом вчинення адміністративного правопорушення за керування транспортними засобами особою, яка не має права керування транспортними засобами відповідної категорії або взагіл не має права керування транспортними засобами (ч. 2 ст. 126 КУпАП або ж ч. 5 ст. 126) є отриманий у встановленому законом порядку документ з територіального сервісного центру МВС України, який засвідчує, що особа, якій інкримінується вчинення такого правопорушення, на момент, коли нвідносно неї складають відповідний протокол про адміністративне правопорушення, дійсно не мала права керування транспортними засобами взагалі, або транспортними засобами відповідної категорії (як приклад: особа керувала транспортним засобом категорії «А», при цьому мала посвідчення водія категорії «В» чи ін. (без категорії «А»), або взагалі не мала права керування транспортними засобами).

Разом з цим, до протоколу про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 долучено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 784585 від 17.10.2022 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Суддя приймає до уваги твердження захисника Семака А.Я. стосовно того, що зазначена постанова не містить відомостей про набрання нею законної сили, а тому, суддя не може посилатись на цю постанову як на доказ саме повторного вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Слід звернути увагу, що ця постанова могла бути оскаржена в порядку КАС України, при цьому достовірних відомостей про те, що ця постанова набрала законної сили матеріали справи не містять.

Разом з цим, суддя приймає до уваги посилання адвоката Семака А.Я. на те, що фабула адміністративного правопорушення у цій постанові не відповідаю кваліфікації правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП з огляду на таке.

У постанові серії БАБ № 784585 від 17.10.2022 року зазначено, що 17.10.2022 року о 14 год. 00 хв. в с. Термахівка по вул. Малинська, ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія, тобто не мав права керування даним ТЗ, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

Слід звернути увагу, що поняття «відсутність при собі посвідчення водія» та/або «його не пред`явлення» не є тотожними поняттями з «керуванням транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом».

Особа може не пред`явити посвідчення водія відповідної категорії поліцейському умисно або ж у зв`язку з тим, що не взяла його з собою під час керування транспортним засобом. Разом з цим, це не ніяким чином не свідчить про те, що така особа взагалі не має права керування транспортними засобами відповідної категорії, або ж взагалі у такої особи відсутнє посвідчення водія на право керування будь-яким видом транспортних засобів.

Таким чином, доводи адвоката Семака А.Я. про те, що наведена фабула правопорушення підпадає під ознаки вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а не ч. 2 цієї статті є аргументованими та такими, які заслуговують на увагу.

Також слід зазначити, що відповідно до диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП, особа не притягається до відповідальності за цією статтею у разі повторного протягом року вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім цього, аргументованими та такими, що заслуговують на увагу є посилання захисника Семака А.Я. на те, що матеріали справи не містять належного доказу того, що ОСОБА_1 дійсно не має права керування транспортними засобами в момент складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, що ставить під сумнів вірність кваліфікації інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому, провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 126, 245, 247, 251, 256, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя Н.П. Слободян