П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Черков В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 та його представника адвоката Смаль Олега Петровича про відвід судді Селидівського міського суду Донецької області Владимирської І.М. у справі № 242/663/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Селидівського міського суду Донецької області Владимирської І.М. перебуває справа про адміністративне правопорушення № 242/663/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Під час судового розгляду особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його представником адвокатом Смаль О.П. подано заяву про відвід судді Владимирської І.М., яка мотивована тим, що суддя безпідставно відхилила клопотання про повернення протоколу про адміністративне правопорушення для належного оформлення через його невідповідність ст. 256 КУпАП, не виконала вимоги ст. 278 КУпАП щодо підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Вважає, що розгляд справи передбачає перевірку й оцінку правдивості, відомостей, що стали підставою для складання відносно нього матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності, а прийняття суддею вказаного вище рішення викликають сумніви в її неупередженості. На підставі викладеного заявляє відвід судді Владимирській І.М. та просить передати справу про адміністративне правопорушення до канцелярії суду для її повторного автоматизованого розподілу.

Вирішуючи матеріали поданої заяви про відвід, суддя виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно ст. 48 даного Закону, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «відвід судді» та порядку розгляду заяв про відвід.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

З метою додержання принципу законності, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі - кримінального процесуального права, та при вирішенні питання про відвід чи самовідвід судді, керуватися статтею 75 КПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя, або присяжний не може брати участь у розгляді провадження за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Зі змісту статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватися, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; Мікаллеф проти Мальти, п. 93). ЄСПЛ у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; П`єрсак проти Бельгії, п. 30; Грівз проти Сполученого Королівства, п. 69). Разом з тим, чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об`єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте переконання (суб`єктивний тест). Виходячи з наведеного, практика ЄСПЛ говорить про те, що кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Мікалефф проти Мальти).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З цього приводу звертаю увагу на те, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Вважаю, що доводи заяви про відвід судді є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на власних припущеннях ініціаторів, а тому вказані доводи не можуть бути підставою для відводу судді Владимирської І.М.. Інших обставин, які б свідчили про особисту упередженість або необ`єктивність судді Владимирської І.М. чи зацікавленість у результатах розгляду справи не встановлено.

Сама по собі незгода сторони з прийнятим суддею процесуальним рішенням у справі про адміністративне правопорушення не може бути підставою для відводу судді. Разом з тим слід зазначити, що суддя при вирішенні відводу не вправі давати оцінку процесуальним рішенням судді, щодо якого заявлено відвід.

З огляду на наведене у задоволенні поданої заяви про відвід судді Селидівського міського суду Донецької області Владимирської І.М. у справі № 242/663/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП слід відмовити, оскільки суд не вбачає жодних правових підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 6, 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статтями 75, 81 КПК України, статтями 246, 283 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та його представника адвоката Смаль Олега Петровича про відвід судді Селидівського міського суду Донецької області Владимирської І.М. у справі № 242/663/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Черков В.Г.