КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/701/2023
Справа 755/9344/22
Головуючий в суді І інстанції Сазонова М.Г.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц.,

з участю захисника Савенка Євгена Володимировича, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Ярошенка Сергія Миколайовича на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 496,20 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 29 серпня 2022 року о 11 годині 20 хвилин керував автомобілем Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 на пр. Броварському в м. Київ з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя, зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, що було зафіксовано на нагрудну камеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

У апеляційній скарзі захисника Ярошенка С.М. від 08 грудня 2022 року указано на незаконність та необґрунтованість постанови судді та необхідність її скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що в порушення приписів ст. 245 КУпАП суд встановив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з протоколу про адміністративне правопорушення, що не може вважатися об`єктивним з`ясуванням даної обставини. Тобто суд фактично припустив наявність такої обставини, а не встановив її, при цьому відеозапис, на який посилається суд, не містить такої інформації.

Суд встановив факт відмови ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння з відеозапису, який надано поліцією, однак не звернув уваги, що відеозапис не є безперервним, що не дає можливості надати оцінки всім обставинам, які відбувались у той час. Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 погодився пройти огляд у лікаря-нарколога, але потім з незрозумілих причин нібито відмовився. Суд не зміг оцінити обставини, на які посилався ОСОБА_1 , про те, що поліцейський ввів його в оману, а саме повідомив, що він може відмовитись пройти огляд на місці та пройти огляд самостійно. Даний фрагмент поліція вирізала з наданого відеоряду, щоб приховати обман та маніпуляцію поліцейського. Сам же ОСОБА_1 не міг проводити відеофіксцію, йому це зробити заборонили, оскільки він перебував на блок-посту.

Вказував, що судом не надано оцінки тому факту, що поліцейський не відсторонив ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, як це передбачено ст. 266 КУпАП, не передав його під керування іншому водієві. Після оформлення протоколу ОСОБА_1 сів до транспортного засобу та поїхав надалі. Таким чином, є всі підстави вважати, що поліцейський був повністю впевнений у тверезості ОСОБА_1 , а тому розумів, що його керування буде надалі безпечним. Те саме стосується і ситуації на самому блок-пості, коли поліцейський вже запідозрив ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані сп`яніння, однак вказав йому переставити автомобіль в інше місце. Таким чином, вбачається безпідставність підозри поліцейського, на що суд уваги не звернув. Як можна зрозуміти з відеозапису переговорів між поліцейськими, основним для них є складання сумнівних протоколів з метою збільшення показників в роботі.

Звертав увагу, що суд першої інстанції запросив інформацію в медичному закладі, однак в оскаржуваній постанові суд зазначив, що результати медичного огляду не становлять доказового значення для даної справи, і такий підхід суду є незрозумілим, нелогічним та необ`єктивним.

Наголошував, що суд не врахував, що згідно протоколу однією з ознак наркотичного сп`яніння поліцейським визначено «зіниці очей, що не реагують на світло», однак ОСОБА_1 весь час перебував у сонцезахисних окулярах та не знімав їх, встановити реакцію або відсутність реакції зіниць очей за таких обставин неможливо, тобто поліцейський не виявив, а вигадав цю ознаку сп`яніння. Вигадав поліцейський і інші ознаки, оскільки на відеозаписі відсутній момент їх встановлення.

Зазначав, що вказані обставини мали бути досліджені повно, всебічно та об`єктивно. Матеріали справи не містять однозначних та беззаперечних доказів про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак суд дослідив матеріали суто формально, не надавши оцінки вказаним обставинам.

На підставі вищевикладеного просив постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року скасувати, провадження в справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Савенка Є.В., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Між тим, такий висновок суддею зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком неможливо.

Як вбачається із змісту постанови, в суді першої інстанції ОСОБА_1 вини не визнав, підтвердив, що рухався на автомобілі та був зупиненій працівниками поліції, погодився на проходження огляду на стан сп`яніння, але потім працівники поліції схилили його відмовитися від проходження огляду, він самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 дав аналогічні пояснення, пояснивши, що він є фізичною особою-підприємцем, 29 серпня 2022 року доставляв товар, на підтвердження чого суду першої інстанції було надано видаткові накладні, на блокпосту був зупинений працівниками поліції, на вимогу працівників поліції пройти огляд в закладі охорони здоров`я погодився, оскільки поспішав, працівниками поліції йому було роз`яснено про можливість відмовитись від проходження такого огляду у супроводі працівників поліції і пройти його самостійно, на що він погодився.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 152191, в якому зазначено, що 29 серпня 2022 року о 11:20 по пр-ту Броварському в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя, зіниці очей, які не реагують на світло, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився;

направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складене 29 серпня 2022 року о 11:40 год., в якому зазначено виявлені ознаки сп`яніння в результаті огляду, проведеного поліцейським, та проставлено прочерк в графі «результати огляду»;

оптичний диск з відеозаписом з нагрудних бодікамер поліцейських.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності.

Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції не перевірено.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення долучений оптичний диск, на якому знаходиться відеозапис з нагрудних камер поліцейських. Фрагментом відеозапису зафіксовано, що працівники патрульної поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі на що він відмовляється.

Разом із тим, наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери переривається, має часові проміжки і не охоплює всіх подій.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 спочатку погодився проходити огляд на стан сп`яніння, і за дозволом працівника поліції відійшов до свого автомобіля, щоб припаркувати його в дозволеному місці.

Одразу після цих обставин відеозапис з невідомих причин переривається і період часу з 11:37:20 по 11:39:00 на ньому не зафіксовано. Як пояснили в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник, поліцейськими було вилучено цей фрагмент відеозапису, щоб приховати введення ними в оману ОСОБА_1 щодо можливості самостійного проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та пов`язаної з цим відмови від проходження огляду під відеозапис.

На підтвердження даних обставин ОСОБА_1 було надано до суду першої інстанції копії результатів лабораторних досліджень з КДЛ КНП «Броварська Багатопрофільна Клінічна Лікарня» за 30 серпня 2022 року, згідно яких етанолу в крові ОСОБА_1 не виявлено (а. с. 8), копію висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «Броварська БКЛ», згідно якого ОСОБА_1 був оглянутий лікарем 29 серпня 2022 року о 14:44, ознак сп`яніння не виявлено (а. с. 9).

Крім того, на запит суду першої інстанції з КДЛ КНП «Броварська Багатопрофільна Клінічна Лікарня» було надано копію акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за 29 серпня 2022 року щодо ОСОБА_1 , в яких зазначено, що ОСОБА_1 є тверезим (а. с. 28 - 29).

Разом із тим, в постанові від 28 листопада 2022 року судом першої інстанції зроблено суперечливий висновок, який не узгоджується з попередніми діями суду щодо витребування доказів, що результати медичного огляду, який ОСОБА_1 пройшов у КДЛ КНП «Броварська Багатопрофільна Клінічна Лікарня», не становлять доказового значення для даної справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складене 29 серпня 2022 року (а. с. 2), в якому зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, виявлені поліцейським при проведенні огляду, та зазначено, що ОСОБА_1 було доставлено на огляд у заклад охорони здоров`я інспектором Білоусом М.С., однак в графі «результати огляду» проставлено прочерк.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що вказане направлення було складене працівниками поліції після отримання згоди ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, враховуючи, що складення такого направлення при відмові водія від проходження медичного огляду вимогами ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 та Інструкції № 1452/735 не передбачене, при цьому із відеозапису, наявного в матеріалах справи, вбачається, що фактично ОСОБА_1 на огляд у заклад охорони здоров`я доставлений не був, що спростовує відповідні обставини, зазначені в направленні.

Вказані обставини також були залишені поза увагою суду першої інстанції.

Також апеляційний суд враховує, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 152191 від 29 серпня 2022 року зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя, зіниці очей, які не реагують на світло.

У той же час з відеозапису події 29 серпня 2022 року не вбачається, що поліцейським у відповідності до ст. 266 КУпАП проводився огляд водія на стан наркотичного сп`яніння, будь-які ознаки наркотичного сп`яніння в ОСОБА_1 поліцейським не встановлювались, зокрема не проводилась реакція зіниць очей ОСОБА_1 на світло, при цьому останній весь хронометраж відеозапису перебуває у сонцезахисних окулярах.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Судом першої інстанції не було надано оцінки тому факту, що поліцейський не відсторонив ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, як це передбачено ст. 266 КУпАП, та не передав його під керування іншому водієві.

Для з`ясування обставин події, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, та перевірки доводів ОСОБА_1 про введення його в оману працівниками поліції щодо можливості самостійного проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, в суд апеляційної інстанції неодноразово викликався працівник патрульної поліції Макієвський А.М. , яким складено протокол про адміністративне правопорушення ААД № 152191, однак явка працівника поліції до суду уповноваженими органами забезпечена не була.

У зв`язку із тим, що у ході розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції виникли сумніви в частині обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення, усунути які не виявилось можливим внаслідок пасивної поведінки представника органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення, суд ці сумніви, у відповідності до положень ст. 62 Конституції України, тлумачить на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши всі докази в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, в зв`язку з чим неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки під «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на викладене, наявні у адміністративних матеріалах докази не є такими, що «поза розумним сумнівом» доводять винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Ярошенка Сергія Миколайовича задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.