Справа № 521/924/23
Номер провадження 3/521/2613/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйок І.А., з секретарем Підмазко Ю.І., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №331406 від 24.11.2022 року, який надійшов з УПП в Миколаївській області, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ІПН: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу ААБ №331406 від 24.11.2022, що складений інспектором роти №6 батальйону №1 полку УПП в Херсонській області встановлено, що ОСОБА_1 у м. Херсон, на перехресті вулиці 200 років Херсону та вулиць Полковника Кедровського, керувала транспортним засобом «Honda Dio» без д.з. у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, представник ОСОБА_1 подав до суду заперечення, у яких просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При розгляді справ про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, звернуто увагу суддів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Судом встановлено, що інспектором 2-го батальйону полку УПП в Одеській області лейтенантом поліції Романчук І.В., було порушено ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Згідно ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Суд зауважує, що у ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» наведено вичерпний перелік випадків, коли поліцейський може зупинити транспортний засіб, всі інші причини зупинки автомобіля незаконні. З відеозйомки, що були додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд не може встановити з яких причин відбулася зупинка мопеда «Honda Dio» без д.з., а якщо поліцейський не назвав причину зупинки, його подальші дії є незаконні і ніхто не зобов`язаний їх виконувати.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, до суду не надано загального обсягу доказів, які підтверджують вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозанису обов?язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров?я. Перелік закладів охорони здоров?я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. затверджується управліннями охорони здоров?я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Крім того, порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, закріплений Інструкцією, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров?я України та Міністерства юстиції України № 1452/735 від 09.11.2015 р.

Відповідно до п.п. 2,3 Інструкції огляду на стан сп?яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп?яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп?яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6,7 Інструкції огляд на стан сп?яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров?я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, виходячи з вищевказаних норм закону, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп?яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп?яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. І лише у разі відмови водія від проходження огляду на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Як вбачається з відеозапису, який доданий до протоколу, ОСОБА_1 дійсно 24.11.2022 р. керував транспортним засобом «Honda Dio» без н.з. та був зупинений співробітниками поліції на перехресті вулиць 200 років Херсону та Полковника Кедровського у м. Херсоні. Під час перевірки документів, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що останній має ознаки алкогольного сп?яніння, на що ОСОБА_1 заперечував. ОСОБА_1 пояснив поліцейському, що вживав алкогольні напої аж передодні, в цей день не вживав, його поведінка цілком адекватна і не підпалає під ті ознаки, на які вказував поліцейський.

Судом встановлено, що в порушення п. 2.5 ПДР, ст. 266 КУпАП та Інструкції поліцейський, стверджуючи, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп?яніння, жодного разу не запропонував останньому огляд на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, що вбачається з відеозапису.

Судом встановлено, що на відеозапису зафіксовано (час 14:41:54), що працівник поліції двічі задає питання ОСОБА_1 : «Чи бажає він «продути» «Драгер» на місці?», але з поведінки останнього вбачається, що він не чує даного питання ні в перший, ні в другий раз, внаслідок чого не відповідає на нього взагалі. Працівник поліції так і не уточнила зазначене питання та не отримала чіткої відповіді від ОСОБА_1 чи згоден він пройти огляд на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу або він відмовляється від його проходження. Крім того, працівниками поліції жодного разу не було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд в найближчому закладі охорони здоров?я, що також вбачається з зазначеної відеозйомки.

На відео зафіксовано, як поліцейська складає направлення на огляд водія від 24.11.2022 р., в якому відразу, не питаючи ОСОБА_1 , своєю рукою вписує, що останній відмовився від проходження огляду. Після цього поліцейська пропонує ОСОБА_1 підписати направлення, яке вона склала (час 14:41:19). В свою чергу, ОСОБА_1 відмовляється підписати направлення, в якому зазначено, що він відмовився від проходження огляду у медичному закладі, посилаючись на те, що така його відмова є підставою для суду позбавити його права керування транспортним засобом, на що поліцейська каже йому, щоб він тоді написав, що він відмовляється від підпису.

Також поліцейська, вмовляючи ОСОБА_1 підписати направлення на медичний огляд, роз?яснює йому, що це тільки для матеріалів справи, йому буде протокол і це тільки направлення на медичний огляд. Після того, як ОСОБА_1 вдруге відмовляється підписати направлення, то поліцейська каже про те, що він може не підписувати, бо все одно все вже знято на камеру, чим фактично схиляє останнього до підпису у документі. Також, поліцейська акцентує увагу, що підпис ОСОБА_1 - це не згода про те, що він п?яний, а це тільки направлення у медзаклад.

Отже, судом встановлено, що співробітники поліції фактично ввели ОСОБА_1 в оману, схиливши його до підпису у направленні на медогляд, в якому зазначили, що він відмовляється від проходження такого огляду.

Судом встановлено, що поліцейські жодного разу не запропонували ОСОБА_1 проїхати з ними до закладу охорони здоров?я для проходження медогляду на стан сп?яніння. Питання з боку працівників поліції було поставлено таким чином: чи підписує ОСОБА_1 направлення на медогляд, в якому зазначено, що він відмовився від огляду, чи не підписує.

Згідно відеозапису, що доданий до матеріалів справи, після неодноразової відмови ОСОБА_1 підписати відмову від проходження огляду в медзакладі жоден з поліцейських не запропонував в такому випадку проїхати до такого закладу для огляду на стан сп?яніння.

З відеозапису вбачається, що співробітники поліції не роз?яснили правопорушнику, що відмова від проходження огляду на стан сп?яніння, про яку вони зазначили у направленні, є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а навпаки, вводячи ОСОБА_1 в оману, запевнили його, що документи, які вони складають не свідчать про те, що він погоджується з тим, що перебуває у стані алкогольного сп?яніння, це тільки документи для суду і не відомо коли той суд ще відбудеться.

Крім того, судом встановлено, що з відеозапису вбачається, що поліцейські не мали дійсного наміру направити ОСОБА_1 в найближчий заклад охорони здоров?я, внаслідок чого і схилили його до підпису про таку відмову.У направленні на медогляд від 24.11.2022 р. відсутнє найменування закладу охорони здоров?я, куди нібито направлявся ОСОБА_1 .

Також у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння поряд із доведенням факту відмови водія від проходження зазначеного огляду, підлягає доведенню факт наявності у цього водія ознак алкогольного сп?яніння, перелік яких визначений у п. 3 Інструкції: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Тобто, здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише зазначити ці ознаки у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак.

Цих вимог відповідних нормативних документів у ході провадження у даній справі дотримано не було. Так, пославшись у протоколі про адміністративне правопорушення на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп?яніння у виді чіткого запаху алкоголю з порожнини рота, різкої зміни забарвлення шкіри обличчя, порушення мови, поліцейські не надали суду доказів, які б підтверджували наявність цих ознак.

Із оглянутого відеозапису, зробленого за допомогою нагрудної камери поліцейського вбачається, судом встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні ознаки алкогольного сп?яніння вказані поліцейськими, в тому числі - різка зміна забарвлення шкіри обличчя, порушення мови. Із даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 веде себе адекватно, спілкується із поліцейським, логічно висловлює свої міркування, скоординований у своїх рухах. Інспектор поліції зробив висновки стосовно того, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп?яніння не внаслідок того, що він виявив ознаки такого сп?яніння, а суто внаслідок того, що останній повідомив про те, що він напередодні вживав алкогольні напої.

На відеозапису зафіксовано, що ОСОБА_1 заперечує у себе наявність вказаних ознак алкогольного сп?яніння, коли поліцейський їх заносить до протоколу, на що поліцейський зазначає, що це стандартне заповнення протоколу.

Доказів наявності ознак алкогольного сп?яніння у ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а тому, виходячи з п. 2,3 Інструкції, у працівників поліції взагалі не було підстав для проведення огляду на стан сп?яніння водія.

Таким чином, з зазначеного вбачається, що працівники поліції, при проведенні огляду ОСОБА_1 , не дотримались вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, а огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Крім того, зупинивши транспортний засіб та запідозривши у водія стан сп?яніння поліцейський повинен, окрім питання проведення огляду на стан сп?яніння, вирішити питання про унеможливлення керування транспортним засобом водієм у стані сп?яніння.

Відповідно до пункту 2 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та зберігання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, з послідуючими змінами, поліцейським у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене частинами першою-четвертою статті 130 КУпАП проводиться тимчасове затримання транспортного засобу.

Однак, в даному випадку, поліцейські, визнавши наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп?яніння, в порушення вимог зазначених вище нормативних документів не відсторонили його від керування транспортним засобом, не провели тимчасове затримання транспортного засобу. Після складання протоколу поліцейські залишили місце зупинки і не переконались, що правопорушник далі не керує транспортним засобом, що також викликає сумніви щодо факту наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп?яніння.

Наведені вище факти у відповідності до ст.62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, вважаємо, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 130, 245, 247, 280, 283 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ІПН: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя: