Провадження № 3/127/8692/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 08.11.2022 о 00.49 год. по вул. К. Коріатовичів, 120 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на світло, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленої процедури відмовився.

14.11.2022 о 23.07 год. по вул. Соборна, 80 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на промінь світла, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився.

Крім того, 15.11.2022 о 07.40 год. по вул. Трамвайна, 54 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав і суду пояснив, що він був тверезий. 08.11.2022 він декілька разів намагався здати аналіз, однак у нього не вийшло, хоча лікарі провели його огляд. Він не може пояснити, чому лікарі зазначили, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. 14.11.2022 та 15.11.2022 він також був тверезий, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, оскільки сильно поспішав.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З диспозиції статті 130 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) визначені ознаки наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Такими ознаками, як слідує з наведеної Інструкції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З наданих суду матеріалів випливає, що 08.11.2022 о 00.49 год. по вул. К. Коріатовичів, 120 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на світло. Зазначені ознак, як суд зазначив вище, передбачені пунктом 4 розділу І Інструкції як підстава для направлення особи, яка керує транспортним засобом на огляд. Саме тому суд вважає, що в судовому засіданні підтверджена наявність правової підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.

До протоколу про адміністративне правопорушення надані рапорти поліцейських (далі Рапорт), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знищують увагу та швидкість реакції (далі Направлення), висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Висновок) та диск із записами з нагрудних камер поліцейських (далі Запис).

Процедура огляду на стан сп`яніння регламентована статтею 266 КпАП.

З оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що ОСОБА_1 ходив у туалет з метою здачі сечі для подальшого проведення дослідження на стан наркотичного сп`яніння. В туалеті він пробув досить довго, після чого повідомив, що не може здати сечу. Після цього він був оглянутий лікарями і після закінчення зазначеного огляду пішов у туалет вдруге. Однак, незважаючи на досить тривале перебування у туалеті не здав сечу для проведення її дослідження.

Захисник Щура В.А. в судовому засіданні клопотав про закриття провадження у справі в цілому, посилаючись зокрема на недотримання порядку здійснення зупинки керованого його підзахисним транспортного засобу та порядку його огляду на стан сп`яніння. Суд вважає за доцільне зауважити, що твердження захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо недотримання порядку зупинки керованого його підзахисним транспортного засобу в межах цього провадження не може бути оцінене, оскільки перевірці в межах цього провадження підлягають обставини дотримання порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Підстави для направлення особи водія на проходження такого огляду виникають з моменту виявлення у неї відповідних ознак, визначених Інструкцією. Як суд зазначив вище, у ОСОБА_1 такі ознаки були виявлені, що і стало підставою для його подальшого огляду. Процедура такого огляду регламентована статтею 266 КпАП. Крім того, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Пунктом 7 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. При цьому зі змісту пункту 8 розділу ІІІ Інструкції випливає, що метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Разом з тим, згідно з пунктом 12 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Як суд зазначив вище, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження та обставини, що ОСОБА_1 двічі намагався здати сечу для проведення її дослідження, однак повідомив, що не може цього зробити (здати сечу). В судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_1 не було запропоновано здати інші зразки біологічного середовища, як це передбачено пунктом 12 Розділу ІІІ Інструкції, а саме слину, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Об`єктивні дані, які б свідчили про виконання вимог зазначеного пункту, суду надані не були.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Вирішуючи питання щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, на які міститься посилання у відповідних протоколах від 14.11.2022 та 15.11.2022, суд вважає за доцільне зауважити таке.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення 14.11.2022 суду надані рапорт поліцейського (далі Рапорт 2), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знищують увагу та швидкість реакції (далі Направлення 2) та диск із записами з нагрудних камер поліцейських (далі Запис 2).

З оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що ОСОБА_1 на час здійснення зупинки керованого ним транспортного засобу не були названі виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння, однак такі ознаки у подальшому були названі йому на його вимогу. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, посилаючись на відсутність у нього часу на це. Суд враховує, що пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) встановлений обов`язок водія на вимога поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Надані суду матеріали не свідчать, що ОСОБА_1 оспорював дотримання такої процедури. Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у зв`язку з тим, що поспішав. Посилання захисника на Висновки від 30.11.2022 та 17.12.2022 в якості доказу відсутності в діянні його підзахисного ознак правопорушення суд розцінює критично, оскільки частиною четвертою статті 266 КпАП визначено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Отже, оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт керування ОСОБА_1 14.11.2022 о 23.07 год. по вул. Соборна, 80 в м. Вінниці автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Суд також вище зауважив, що правові підстави для визнання відмови від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до приписів частини п`ятої статті 266 КпАП відсутні.

Тому, суд вважає, що діяння ОСОБА_1 за наведеними фактами охоплюються складом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення 15.11.2022 суду надані рапорт поліцейського (далі Рапорт 3), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знищують увагу та швидкість реакції (далі Направлення 3) та диск із записами з нагрудних камер поліцейських (далі Запис 3).

З оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що ОСОБА_1 на час здійснення зупинки керованого ним транспортного засобу були названі виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, посилаючись на відсутність у нього часу на це. Вище суд звертав увагу на обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до приписів пункту 2.5 ПДР. Порядок такого огляду, як суд також вже зазначив, визначений статтею 266 КпАП.

Надані суду матеріали не свідчать, що ОСОБА_1 оспорював дотримання такої процедури. Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у зв`язку з тим, що поспішав.

Отже, оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт керування ОСОБА_1 15.11.2022 о 07.40 год. по вул. Трамвайна, 54 в м. Вінниці автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Суд також вище зауважив, що правові підстави для визнання відмови від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до приписів частини п`ятої статті 266 КпАП відсутні.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_1 у цій частині суд враховує, що до суду надійшли протоколи про адміністративне правопорушення, складені без посилання на кваліфікуючу ознаку правопорушення. Тому, суд вважає, що діяння ОСОБА_1 за наведеними фактами охоплюються складом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та попередження вчинення ним нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд враховує таке.

Згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_1 раніше був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. На підтвердження зазначеної обставини до матеріалів справи надана довідка Армор. Суд враховує, що статтею 24 Кодексу України про адміністративні правопорушенні (далі КпАП) визначено види адміністративних стягнень, статтею 33 КпАП загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, а пунктом 1 частини першої статті 284 КпАП що адміністративне стягнення накладається виключно постановою. Отже, наявність у матеріалах справи відповідних витягів «Армор» та довідки суд не може розцінити в якості доказів, оскільки підтвердженням відповідного факту ознак повторності може бути лише процесуальний документ (зокрема, належним чином завірена копія постанови). Крім того, положення, яким регламентоване використання бази даних «Армор», не зареєстроване в Міністерстві юстиції України. У зв`язку з цим суд не може прийняти до уваги відомості щодо попереднього притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки належним чином завірена копія відповідного процесуального рішення до протоколу про адміністративне правопорушення надана не була. Разом з тим, слід зауважити, що санкція закону, яким встановлена адміністративна відповідальність за вчинене ОСОБА_1 правопорушення, передбачені частиною першою статті 130 КпАП, є безальтернативною, тобто передбачає стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом. Саме тому суд вважає за доцільне з метою попередження вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом.

При цьому суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини другої статті 30 КпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Згідно з частиною третьою статті 30 КпАП у разі, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Зі змісту частини першої статті 317-1 КпАП випливає, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

При цьому частиною другою статті 317-1 КпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Відомості, які б свідчили про те, що до ОСОБА_1 було застосоване адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, суду надані не були. Відповідно не надані відомості, які б свідчили про виконання чи невиконання зазначених вище постанов суду, якими на нього накладене таке адміністративне стягнення, тому суд позбавлений можливості визначити точний строк не відбутого ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Отже, суд позбавлений можливості визначити остаточне стягнення згідно з приписами частини третьої статті 30 КпАП, тобто шляхом приєднання до призначеного судом стягнення невідбутої частини стягнення за попередніми судовими рішеннями.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 36 КпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Однак, частиною другою статті 36 КпАП визначено, що у разі якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за фактом вчинення такого правопорушення 08.11.2022 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: