Справа №461/6058/22
Провадження №3/461/50/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , захисника Довганя Б.В., представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 28.09.2015, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 23.03.2022 громадянка України ОСОБА_1 перемішувалася через митний кордон України в пункті пропуску «Краковець» митного поста «Яворів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України», у якості пасажира транспортного засобу марка/модель «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код: НОМЕР_3 , реєстраційний помер НОМЕР_4 .

Громадянка ОСОБА_1 до митного оформлення подала декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, заповнену 23.03.2022. У цій декларації громадянка ОСОБА_1 зазначила про факт переміщення валютних цінностей у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США.

Для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 100 000 (сто тисяч) доларів США ОСОБА_1 до митного оформлення, відповідно до вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, надала довідку про зняття готівки з власного рахунку від 06.01.2022 № 263-503/22, видану AT «Кредобанк» ( АДРЕСА_2 ).

20.07.2022 Львівська митниця направила на адресу АТ «Кредобанк» лист за вих. № 7.4-4/20-03 14/13938 щодо підтвердження/спростування факту видачі довідок про зняття готівки з рахунків, у тому числі і довідки від 06.01.2022 № 263-503/22, яку громадянка ОСОБА_1 23.03.2022 подала до митного контролю.

AT «Кредобанк», листом від 03.08.2022 № 63-15309/22, повідомило Львівська митницю про те, що не видавало довідки, додані митницею до листа (від 20.07.2022 № 7.4-4/20-03/14/13938), тобто в тому числі і довідку від 06.01.2022 № 263-503/22, яку громадянка ОСОБА_1 23.03.2022 подала до митного контролю.

Для з`ясування обставин переміщення 23.03.2022 через митний кордон України товарів (валютних цінностей на суму 100 000 доларів США) Львівською митницею на адресу громадянки ОСОБА_2 направлені листи за вихідним № 7.4-4/20-01/10/18051 від 19.09.2022 та № 7.4-4/20-04/10/19231 від 04.10.2022. Однак, громадянка ОСОБА_1 у Львівську митницю не прибула та не повідомила про причини свого неприбуття.

Дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковані за ч. 1 ст. 483 МК України, як переміщення товарів (валютних цінностей) через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Довгань Б.В. подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких ОСОБА_1 під час митного оформлення та подання письмової декларації для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 100 000 доларів США, на виконання вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, довідка AT «Кредобанк» від 06.01.2022 №263-503/22 не подавалась. Із змістом довідки AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 ОСОБА_1 вперше ознайомилась лише після ознайомлення з матеріалами справи №461/6058/22. Звертає увагу суду, що до протоколу про порушення митних правил №1116/20900/22 не додано будь-яких доказів, які б однозначно свідчили про подання ОСОБА_1 митному органу документів, одержаних незаконним шляхом чи документів, що містять ознаки підробки, зокрема, докази того, що ОСОБА_1 подавала митному органу довідку AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22. Вказує, що декларація транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 23.03.2022, яка подавалась ОСОБА_1 для митного оформлення валютних цінностей, не містить переліку додатків, які подаються разом з Декларацією, а також, не містить інформації щодо додаткових аркушів Декларації. До того ж, довідка AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 не містить жодного засвідчувального надпису та/або підпису ОСОБА_1 та/або відбитка датованого штампу митного органу влади, який, наприклад, міститься у Декларації, іншу відмітку, яка об`єктивно посвідчує факт подання вказаного документу разом з Декларацією для митного оформлення у конкретний час, конкретною особою. Також, вказує, що в підтвердження факту ненадання ОСОБА_1 під час проходження митного оформлення та подання письмової декларації для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 100 000 доларів США, на виконання вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, довідки AT «Кредобанк» від 06.01.2022 №263-503/22, ОСОБА_1 прийняла рішення пройти опитування спеціалістом з використанням поліграфу. Згідно висновку за результатами дослідження із використанням поліграфа від 31.01.2023 року, ОСОБА_1 : не замовляла та не отримувала довідку AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22; не подавала згадану довідку під час проходження митного оформлення 23.03.2022 року; не подавала довідку AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 під час подання письмової декларації для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 100 000 доларів США.

Крім цього, захисник звертає увагу суду, що Львівська митниця під час проведення митного контролю у формі пост-митного контролю порушила 30-ти денний строк встановлений ст. 337-1 МК України, для проведення такої форми митного контролю.

Також, захисник стверджує, що долучений до протоколу лист AT «Кредобанк» від 03.08.2022 № 63-15309/22 підписаний неуповноваженою особою, а тому не є документом у розумінні закону та не породжує жодних правових наслідків.

Серед іншого, сторона захисту зазначає, що у матеріалах справи містяться лише роздруківки з монітору комп`ютеру з відображенням відомостей внесених до АСМО «Інспектор» які не засвідчені ані в порядку, передбаченому для засвідчення електронних доказів, ані в порядку, передбаченому для засвідчення письмових доказів. Оригіналів електронних доказів у формі знімку монітору комп`ютеру з відображенням відомостей внесених до АСМО «Інспектор» до матеріалів справи не надано. До того ж відомості які містяться на даних знімках суперечливі, оскільки містять в собі недостовірну інформацію щодо особи - декларанта, а саме: у графі «по батькові» зазначено - « ОСОБА_3 », тоді як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності у даній справі - « ОСОБА_4 »; у графі «Код ДРФО» зазначено - «», тоді як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має код ДРФО - .

На думку захисника, все вищезазначене викликає обґрунтовані сумніви у автентичності (справжності) фактичних даних, які містяться на доданих до матеріалів справи роздруківок екрану комп`ютеру з відображенням відомостей внесених до АСМО «Інспектор», а тому, такі роздруківки є недопустимими доказами у даній справі.

Також, захисник вказує, що у якості підтвердження законності джерел походження валютних коштів, у ОСОБА_1 є оригінали документів, що підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 різних фінансових операцій, направлених на зберігання та використання грошових коштів на суми що дорівнюють та/або перевищують 100 000 доларів США.

Таким чином, сторона захисту стверджує, що у даній справі відсутня подія адміністративного правопорушення, а в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що є підставою для закриття провадження по справі, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім цього, захисник вказує, що у протоколі про порушення митних правил № 1116/20900/22, як місце вчинення порушення митних правил, зазначено пункт пропуску «Краковець» митного поста «Яворів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України», що не відповідає дійсності, оскільки, ОСОБА_1 23.03.2022 проходила митний контроль під час перетину кордону України у пункті пропуску «Грушів» митного поста «Яворів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України». Отже, захисник вважає, що протокол не відповідає вимогам ст. 494 МК України та є недопустимим доказом у даній справі.

Також, захисник зазначає, що при розгляді справи про порушення ОСОБА_1 митних правил, митним органом не були враховані вимоги ст. 358 КК України, ст. ст. 247, 253 КУпАП, ст. 467 МК України та ст. 214 КПК України, оскільки підроблення документа чи використання підробленого документа, є ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України. ОСОБА_1 відомо про те, що старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України Видринською Оленою Анатоліївною здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000411. Оскільки особа не може бути двічі притягнута до відповідальності за одне і те саме правопорушення, з урахуванням ч. 1 ст. 9 КУпАП та ч. 2 ст. 458 МК України, захисник вважає, що вищезазначене унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності до прийняття органом досудового розслідування, прокурором процесуального рішення про закриття кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі вищенаведеного, захисник просить закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вищенаведені письмові пояснення ОСОБА_1 та її захисник адвокат Довгань Б.В. підтримали в судовому засіданні.

ОСОБА_1 додатково пояснила, що до після початку збройної агресії російської федерації вона проживала у Київській області і одразу після початку військових дій були змушена терміново евакуюватися разом з дітьми. Вона подавала під час митного контролю усі наявні в неї документи щодо легального походження грошових коштів. Натомість для неї не зрозуміло походження наявної в матеріалах справи довідки АТ «Кредобанк», яку вона побачила вперше в матеріалах справи і не подавала на митниці. Вона не мала наміру і не порушувала жодним чином митних процедур. Чому митний орган не долучив до справи документи які вона подавала під час контролю їй не відомо.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав.

Заслухавши доводи представника митниці, пояснення ОСОБА_1 та її захисника адвоката Довганя Б.В., дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч. 1 ст. 486 МК України).

В обґрунтування висновків про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, митним органом суду надано наступні досліджені в процесі розгляду справи докази:

- протокол про порушення митних правил № 1116/20900/22 від 31 жовтня 2022 року;

- копію бланка декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей;

- лист Львівської митниці від 20.07.2022;

- копію довідки АТ «Кредобанк» №263-503/22 від 06.01.2022;

- копію листа АТ «Кредобанк» № 63-15309/22 від 03.08.2022;

- витяги з інформаційних систем митного органу;

- доповідну записку;

- листи Львівської митниці адресовані ОСОБА_1 від 19.09.2022, 04.10.2022, 31.10.2022 та поштові документи про їх надсилання.

Вказані докази були безпосередньо досліджені та перевірені судом в процесі судового розгляду в присутності учасників даного провадження.

Надаючи оцінку вказаним доказам, в сукупності з доводами учасників процесу, іншими доказами, зокрема наданими стороною захисту та обставинам встановленим в ході судового розгляду, виходжу з наступних міркувань та мотивів.

Державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості (п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною першою ст. 483 МК України, передбачена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Статтею 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Товарами, на підставі п. 57 ст. 4 МК України, є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

В свою чергу, валютними цінностями, відповідно до п. 1-1 ст. 4 МК України серед іншого є й іноземна валюта, а саме: іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної ін. земної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу.

Відповідно до розділу 2 Інструкції щодо переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Правління НБУ від 27.05.2008 року № 148, фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 Євро, без письмового декларування митному органу.

Статтею 197 МК України, передбачено, що порядок переміщення через митний кордон України валютних цінностей встановлюється Національним банком України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції», транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Пунктами 5, 6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджено постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, передбачено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/ вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/ вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, сума валюти яка може бути законно ввезена, чи фізично переміщена через митний кордон не обмежена, є лише встановлені законодавством порядок та процедура переміщення певного розміру суми: без письмового декларування або за умови письмового декларування.

Відповідно до пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, Фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро, на підставі документів, що підтверджують:

1) зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро;

2) придбання цією особою банківських металів у банках та/або Національному банку виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.

Документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами-резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.

Як вбачається з матеріалів справи, представник митного органу зазначає, що ОСОБА_1 для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 100 000 доларів США до митного оформлення, відповідно до вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, надала довідку про зняття готівки з власного депозитного рахунку від 06.01.2022 №263-503/22, видану AT «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова 78). Під час подальшої перевірки відомостей зазначених у довідці AT «Кредобанк» від 06.01.2022 №263-503/22 проведеної уповноваженими особами Львівської митниці в порядку митного контролю, передбаченого ст. 336 МК України, з листа AT «Кредобанк» 03.08.2022 № 63-15309/22 стало відомо, що AT «Кредобанк» довідку від 06.01.2022 №263-503/22 не видавало.

Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_1 під час митного оформлення та подання письмової декларації для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 100 000 доларів США, на виконання вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, довідка AT «Кредобанк» від 06.01.2022 №263-503/22 не подавалась. Із змістом довідки AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 ОСОБА_1 вперше ознайомилась після ознайомлення з матеріалами справи № 461/6058/22. Депозитних банківських рахунків у AT «Кредобанк», на яких би зберігались грошові кошти на суму 100 000 доларів США і більше ОСОБА_1 , ніколи не мала.

З аналізу статей, 490, 495 МК України та ст. 251 КУпАП, вбачається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про порушення митних правил.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що до протоколу про порушення митних правил № 1116/20900/22 не долучено доказів, які б однозначно свідчили про подання ОСОБА_1 митному органу документів, одержаних незаконним шляхом чи документів, що містять ознаки підробки, зокрема, докази того, що ОСОБА_1 подавала митному органу довідку AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22, з огляду на наступне.

Так, до протоколу долучено друковану фотокопію довідки AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 з нанесеною поверх фото в автоматичному режимі невідомими технічним засобом на який здійснювалось фотографування, дати та часу здійснення фотографії - «04/04/2022 12:21», що викликає обґрунтовані сумніви у автентичності (справжності) вказаної довідки, оскільки митне оформлення валютних цінностей на суму 100 000 доларів США здійснювалось ОСОБА_1 23.03.2022.

Крім цього, відповідно порядку заповнення, який міститься на зворотному боці бланка декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 203, декларація заповнюється в одному примірнику. Відомості, що не вмістилися на одному бланку декларації, зазначаються громадянином або уповноваженою особою на окремих бланках декларації (додаткових аркушах). При цьому у верхньому правому куті лицьового боку кожного додаткового аркуша декларації громадянином або уповноваженою особою учиняється запис «Додатковий аркуш». Заповнені додаткові аркуші є невід`ємною частиною декларації. Декларація не приймається до митного оформлення посадовою особою митниці в разі заповнення декларації, форма якої відрізняється від установленої, та з порушенням вимог порядку заповнення;

Разом із заповненою декларацією для митного контролю та митного оформлення товарів громадянином або уповноваженою особою подаються такі документи:

*документи, що посвідчують особу та підтверджують країну постійного проживання громадянина або уповноваженої особи;

*документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції та/або придбання особою банківських металів у банках та/або Національному банку, визначені у пункті 18 постанови Правління Національного банку України від 2 січня 2019 р. № 5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті».

Як вбачається із долученої до матеріалів справи декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 23.03.2022, яка подавалась ОСОБА_1 для митного оформлення валютних цінностей, не містить переліку додатків, які подаються разом з декларацією, а також, не містить інформації щодо додаткових аркушів декларації.

До того ж, довідка AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 не містить жодного засвідчувального надпису та/або підпису ОСОБА_1 та/або відбитка датованого штампу митного органу влади, який, наприклад, міститься у Декларації, іншу відмітку, яка об`єктивно посвідчує факт подання вказаного документу разом з Декларацією для митного оформлення у конкретний час, конкретною особою.

Крім цього, як вбачається з письмових пояснень сторони захисту та долученої до них копії висновку за результатами дослідження із використанням поліграфа від 31.01.2023 року, в підтвердження факту ненадання ОСОБА_1 під час проходження митного оформлення та подання письмової декларації для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 100 000 доларів США, на виконання вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, довідки AT «Кредобанк» від 06.01.2022 №263-503/22, ОСОБА_1 прийняла рішення пройти опитування спеціалістом з використанням поліграфу.

Згідно висновку за результатами дослідження із використанням поліграфа від 31.01.2023 року ОСОБА_1 :

*не замовляла довідку AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22;

*не отримувала довідку AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22;

*не подавала довідку AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 під час проходження митного оформлення 23.03.2022 року;

*не подавала довідку AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 під час подання письмової декларації для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 100 000 доларів США.

Також, у якості підтвердження законності джерел походження валютних коштів, ОСОБА_1 надала суду копії документів, що підтверджують факт здійснення нею різних фінансових операцій, направлених на зберігання та використання грошових коштів на суми, що дорівнюють та/або перевищують 100 000 доларів США, а саме:

1.Документів, що підтверджують факт наявності у 2012-2014 роках банківських депозитних рахунків у ПАТ «Європейський газовий банк» на загальну суму близько 200 000 доларів США та руху коштів по ним;

2.Документів, що підтверджують факт отримання у ПАТ «БАНК АЛЬЯНС» цінного паперу - іменного ощадного (депозитного) сертифікату на суму 100 000 доларів США у банку та подальше погашення даного сертифікату шляхом отримання ОСОБА_1 від ПАТ «БАНК АЛЬЯНС» готівкових коштів у розмірі фактичного вкладу та нарахованих процентів.

Таким чином, суд погоджується з доводами сторони захисту, про те, що у ОСОБА_1 не було необхідності використання жодних підроблених документів, оскільки у неї були документи, що підтверджують законність джерел походження валютних коштів.

Також, суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 звернулась із заявою до ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові з приводу підроблення документів з використанням конфіденційної інформації про неї ОСОБА_1 , зокрема з приводу того, що нею не подавалась до митного органу довідка АТ «Кредобанк» від 06.01.2022 №263-503/22, як про це вказує Львівська митниця.

Все вищезазначене викликає обґрунтовані сумніви у автентичності (справжності) довідки AT «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22 та у самому факті подання ОСОБА_1 даної довідки до митного оформлення, а тому її копія, сама по собі, не може вважатися належним доказом, який доводить сам факт правопорушення та винуватість особи.

Крім цього, щодо долученої до протоколу відповіді АТ «Кредобанк» № 63-15309/22 від 03.08.2022, слід зазначити наступне.

Згідно частини 2 статті 65 Закону України «Про акціонерні товариства», головний виконавчий директор має право без довіреності діяти від імені акціонерного товариства відповідно до рішення ради директорів, у тому числі представляти інтереси товариства, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та розпорядження, обов`язкові для виконання всіма працівниками товариства. Інший виконавчий директор також може бути наділений такими повноваженнями, якщо це передбачено статутом акціонерного товариства. Статут акціонерного товариства може передбачати можливість всіх чи окремих виконавчих директорів діяти від імені товариства без довіреності або можливість всіх чи окремих виконавчих директорів вчиняти дії від імені товариства без довіреності виключно разом. Статут акціонерного товариства може передбачати, що головний виконавчий директор може вчиняти правочини від імені товариства лише разом з одним або кількома іншими виконавчими директорами.

Однак, як вбачається з долученого до протоколу листа АТ «Кредобанк» від 03.08.2022 № 63-15309/22, такий підписаний начальником відділу управління клієнтським досвідом Департаменту маркетингу AT «Кредобанк» ОСОБА_5 , без додання до вказаного листа документа, яким дану особу було уповноважено представляти інтереси AT «Кредобанк» перед державними органами влади, у тому числі відповідати на запити державних органів влади від імені AT «Кредобанк».

Щодо долучених до протоколу витягів з АСМО «Інспектор», суд зазначає, що такі містять в собі недостовірну та не точну інформацію щодо особи -декларанта, а саме:

*у графі «по батькові» зазначено - « ОСОБА_3 », тоді як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності у даній справі - « ОСОБА_4 »;

*у графі «Код ДРФО» зазначено - « НОМЕР_5 », тоді як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має код ДРФО - .

Вищенаведене ставить під сумнів фактичні дані, які містяться у вказаних витягах, а тому вони також не можуть вважатися належними доказами у даній справі.

Оцінюючи доводи сторони захисту з приводу невідповідності протоколу вимогам ст. 494 МК України, що свідчить про недопустимість як доказу, суд зазначає, що невірне відображення у протоколі певних обставин інкримінованого правопорушення не тягне за собою визнання протоколу недопустимим доказом в цілому, оскільки в ході розгляду справи суд з наявних у справі доказів може встановити дійсні фактичні обставини вчинення інкримінованого правопорушення, зокрема щодо місця вчинення інкримінованого правопорушення. Разом з цим, суд не може залишити поза увагою те, що в ході розгляду справи доводи сторони захисту щодо невірного зазначення у протоколі місця вчинення порушення митних правил, а саме те, що у протоколі йдеться про митний пост «Краковець», хоча ОСОБА_1 вказує, що перетинала митний пост «Грушів», представником митного органу не спростовано.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо неможливості притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності до прийняття органом досудового розслідування, прокурором процесуального рішення про закриття кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Стороною захисту не надано жодних доказів з приводу того, що в межах кримінального провадження №0000411 розслідуються ті самі події, які вказані у протоколі про порушення митних правил. При цьому сам же захисник зазначає, що йому не відома попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є предметом досудового розслідування у даного кримінальному провадженні.

Також слід зазначити, що диспозиція ч. 1 ст. 483 МК України не є тотожною з диспозицією ст. 358 КК України.

На підставі наведеного, суд відхиляє доводи сторони захисту про неможливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з вищевказаної підстави.

Оцінюючи доводи сторін та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі також враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Отже, адміністративне стягнення у даній категорії справ, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 483 МК України може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень, у даному випадку митний орган в особі уповноважених на це осіб.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей, а також належних і допустимих доказів, що підтверджують факт подання ОСОБА_1 митному органу, як підстави для переміщення через митний кордон України валютних цінностей, підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, зокрема довідки АТ «Кредобанк» від 06.01.2022 № 263-503/22, а відтак вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, враховуючи вимоги закону щодо того, що усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 483, 486, 527, 528 МК України, -

постановив:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України - закрити.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький