ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/245/23 Справа № 201/8641/22 Суддя у 1-й інстанції - Ополинська І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу адвоката Верченко О.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіцера групи дорожньо-патрульної служби відділу військової інспекції безпеки дорожнього руху військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-14 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 172-14 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2465 гривень.

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 гривень 20 копійок.

Згідно з оскаржуваною постановою 10 жовтня 2022 року о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_1 порушив порядок повернення транспортного засобу зі збірного пункту затриманих машин, а саме надав вказівку передати ключі від замка запалювання без дозволу начальника відділу, перевищивши свої повноваження в умовах особливого періоду, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-14 КупАП.

В апеляційній скарзі адвокат Верченко О.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що в даній справі про адміністративне правопорушення відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження поза розумними сумнівами факту перевищення ОСОБА_1 своїх службових повноважень в зазначений у протоколі час, оскільки з витягу з Наказу № 61, на який посилається суд в оскаржуваній постанові, не можна встановити, якими саме організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими обов`язками був наділений майор ОСОБА_1 , який займає посаду офіцера групи дорожньо-патрульної служби відділу війська інспекції безпеки дорожнього руху військової частини НОМЕР_1 , та які саме повноваження перевищив останній.

Зазначає, що диспозиція статті 172-14 КУпАП містить спеціальний суб`єкт адміністративного правопорушення, а саме військову службову особу, але матеріали справи не містять офіційних документів на підтвердження службових повноважень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема копій положень, інструкцій, чи інших документів, що підтверджують повноваження останнього як військової службової особи.

Будучи повідомленими про місце та час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисник Верченко О.О. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-14 КупАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим та повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, зокрема з:

- протоколом про адміністративне правопорушення ДН-1/15 від 23.10.2022 року, - витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 61 від 22.10.2022 року про результати службового розслідування, відповідно до якого проведеним службовим розслідуванням встановлено, що майором ОСОБА_1 порушено вимоги п. 6.15 наказу Міністерства оборони України № 330 від 01.11.1999 року «Про затвердження Положення про органи безпеки дорожнього руху Міністерства оборони України», оскільки він, не отримавши дозволу начальника відділу військової інспекції безпеки дорожнього руху про повернення транспортного засобу, надав вказівку черговому відділу військової інспекції безпеки дорожнього руху ОСОБА_2 передати ключі від замка запалювання тимчасово затриманого автомобіля.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, а в адміністративних матеріалах відсутні дані, які б їх спростовували.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Що стосується посилань апелянта на необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, апеляційний суд в даному випадку цілком погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, який з посиланням на п. 6.15 наказу Міністерства оборони України № 330 від 01.11.1999 року «Про затвердження Положення про органи безпеки дорожнього руху Міністерства оборони України» та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 61 від 22.10.2022 року про результати службового розслідування зазначив, що ОСОБА_1 дійсно, не отримавши письмового дозволу начальника відділу військової інспекції безпеки дорожнього руху про повернення транспортного засобу, надав вказівку черговому відділу військової інспекції безпеки дорожнього руху ОСОБА_2 передати ключі від замка запалювання тимчасово затриманого автомобіля, чим перевищив свої службові повноваження, а твердження захисника про відсутність в матеріалах справи офіційних документів на підтвердження службових повноважень ОСОБА_1 не свідчить на користь позиції захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_1 та не спростовує винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах, в межах санкції ч. 2 ст. 172-14 КупАП, у розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2465 гривень, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КупАП, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Верченко О.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-14 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко