Провадження № 33/801/191/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Хоменчука А.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що автомобіль працівниками поліції не зупинявся, а вони під`їхали, коли автомобіль був припаркований по вул.Соборна, 53, у м. Вінниці. На момент прибуття працівників поліції його взагалі не було біля автомобіля, а в ньому знаходився ОСОБА_2 . Після того, як він вийшов з магазину, йому одразу сказали пройти огляд на стан сп`яніння, на що він повідомив, що транспортним засобом не керував, його власник і водій перебував в автомобілі. Рапорт та протокол про адміністративне правопорушення містять суперечливі дані щодо події та складу правопорушення, ніби то скоєного ним. Тому вказані документи не можуть бути прийняті як доказ вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом в матеріалах справи відсутні. З відеозапису видно, як він одразу працівникам поліції повідомив, що не перебував за кермом автомобіля, а водієм була інша особа, яка в подальшому і поїхала за кермом з місця оформлення протоколу та була присутньою під час того, як працівники поліції підійшли до автомобіля, тобто була свідком ОСОБА_2 . Судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання його захисника про виклик вказаного свідка.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Хоменчука А.О., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених в ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №544284, складеного поліцейським взводу 2 роти 2 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Дукою М.В., 15.12.2022 о 17 год. 55 хв. в м. Вінниці по вул. Соборна, 53, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 3281, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук; неприродна блідість обличчя; поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, однак, такий висновок суду першої інстанції зроблений за неповного з`ясування обставин даної справи.

У суді першої інстанції захисник Гайструка А.В. наголошував увагу суду на тому, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Про вказане стверджує і ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом у справі, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Поліцейський, викладаючи в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №544284 від 15 грудня 2022 року суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин вказав, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 3281, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на надання пояснень, у вказаному протоколі власноручно зазначив, що «був зупинений працівниками поліції, коли виходив з магазину за адресою Соборна, 42, за кермом будь-якого автомобіля не перебував».

З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (портативного відеореєстратора) встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 поліцейські не зупиняли. Автомобіль був припаркований на краю проїзної частини, і на той момент, коли до нього підійшли поліцейські, ОСОБА_1 в салоні автомобіля не перебував, а підійшов до авто пізніше. Поліцейські повідомили ОСОБА_1 про те, що паркування автомобіля здійснено з порушенням Правил дорожнього руху, і запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився, повідомивши, що автомобілем не керував.

Із вказаного слідує, що суть адміністративного правопорушення та опис установлених поліцейським в протоколі обставин йде в розріз з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Суд першої інстанції, дослідивши вказаний відеозапис встановив, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Також суд зробив висновок, що саме ОСОБА_1 був водієм припаркованого на зупинці громадського транспорту на вул. Соборній авто, оскільки ОСОБА_2 знаходився в салоні автомобіля на пасажирському сидінні, ніхто з присутніх осіб не визнав себе водієм, отже, на місце водія повертався саме ОСОБА_1 .

Висновки суду першої інстанції є суперечливими, адже суд спочатку вказує про зупинку транспортного засобу, якої не було, а потім зазначає про те, що автомобіль був припаркований на зупинці громадського транспорту по вул. Соборній.

А висновок суду про те, що ОСОБА_1 є водієм, тобто керував транспортним засобом, зроблений судом на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, підстав направляти ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння у поліцейського не було, а відтак і не було підстав в подальшому складати відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_2 на підтвердження того факту, що саме останній керував автомобілем. Однак, враховуючи вказані вище обставини, а саме, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем не доведений матеріалами справи, необхідності викликати свідка в судове засідання немає.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом»,

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Встановивши вказані вище обставини та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що матеріали даної справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому заслуговують на увагу.

Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви тлумачяться на користь обвинуваченої особи (ст.62 Конституції України), виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній елемент об`єктивної сторони правопорушення - керування транспортним засобом, що є необхідним для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало