ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/111/23 Справа № 712/95/23 Категорія: ч.4 ст. 172-11 КУпАПГоловуючий у І інстанції Пронька В. В. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №712/95/23 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Соснівського районного суду м. Черкаси за апеляційною скаргою останнього ,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2023 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, 02.01.2023 приблизно о 08.00 год. військовослужбовець ОСОБА_1 під час ранкового шикування на військовому містечку № 1 особового складу роти супроводження військових вантажів військової частини НОМЕР_2 був відсутній. На телефонні дзвінки не відповідав, причин відсутності не повідомляв. Об 11.00 год. здійснена доповідь про нез`явлення на службу без поважних причин. На службу ОСОБА_1 з`явився лише о 12.00 год. 02.01.2023, був відсутній без поважних причин більше трьох годин, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 172-11 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується із оскаржуваною постановою, вважає, що в матеріалах справи відсутні докази скоєння ним адміністративного правопорушення, при цьому у фабулі оскаржуваної постанови відсутня об`єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а процедура складання протоколу відбулась з порушенням норм чинного законодавства та з порушенням його права на захист.

Вказав, що в ніч з 31.12.2022 на 01.01.2023 він перебував у складі добового наряду військової частини. Ввечері 01.01.2023 у нього виник гострий зубний біль, підвищилась температура тіла. 02.01.2022 він повідомив свого безпосереднього командира про необхідність отримання медичної допомоги, після чого невідкладно звернувся до лікаря та в той же день, близько 11.00 год., після медичних процедур одразу прибув до військової частини.

По прибуттю до військової частини з`ясувалось, що капітан ОСОБА_2 віддав наказ на затримання ОСОБА_1 , оскільки він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Після чого обвинувачений був направлений до КНП «ЧОНД» для проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Проте, згідно протоколу А1744 від 02.01.2023 для проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не направлявся. При цьому, згідно виписки із амбулаторної карти КНП «ЧОНД» № 81 від 02.01.2023 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, у графі «висновок» зазначено «Ознак сп`яніння не виявлено. Тверезий».

Таким чином, ОСОБА_1 вказує, що жодні матеріали адміністративної справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не вказують на нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу, не наведено відомостей про його призначення або переведення, відрядження, відпустку або відвідування лікувального закладу тривалістю до десяти діб, що є обов`язковою частиною об`єктивної сторони інкримінованого йому адміністративного правопорушення у разі обвинувачення у нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, що виключає відповідальність за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку захисника Гудзя О.С. щодо необхідності задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю наступне.

Згідно з ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до вимог ст. 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП, який ґрунтується на вимогах закону та підтверджується належними доказами у справі.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується: даними протоколу про військове адміністративне правопорушення №1 від 02.01.2023; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №96 від 24.02.2022; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №4 від 01.12.2020, рапортами командира роти супроводження військових вантажів військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 від 02.01.2023, доповіддю командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_4 від 02.01.2023 про невихід на службу без поважних причин солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 .

Всі докази у справі зібрані в порядку, визначеному законом, та не викликають сумнівів в їх належності, достовірності та допустимості, і яким судом надано належну й обґрунтовану правову оцінку.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає, а в суді апеляційної інстанції вони спростовані не були.

Частиною 3 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця несення служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікувального закладу тривалістю до 10 діб.

Санкцією ч.4 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачені ч.ч. 1 або 3 цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Враховуючи викладене, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт самовільного залишення ОСОБА_1 місця несення служби без попередження командира підрозділу військової частини.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про військове адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що для кваліфікації дій за ч.4 ст. 172-11 КУпАП як самовільне залишення місця несення військової служби не встановлено мінімального розміру строку, після спливу якого настає адміністративна відповідальність, а встановлено лише максимальний строк, а саме 10 діб, після спливу якого наступає кримінальна відповідальність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, а обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлені в оскаржуваній постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження та спростовуються зібраними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка, і які в своїй сукупності та своєму взаємозв`язку повністю підтверджують вину ОСОБА_1 .

Щодо наявної в матеріалах справи виписки з амбулаторної карти №81 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, від 02.01.2023, виданої КНП «ЧОНД», то суд не бере її до уваги, оскільки дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.4 ст. 172-11 КУпАП, а не як ч.3 ст. 172-20 КУпАП, зокрема за виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби у стані сп`яніння, вчинене в умовах особливого періоду.

Доводи в апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на захист, суд апеляційної інстанції вбачає безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості повідомити про не роз`яснення йому прав під час складання відносно нього протоколу, однак не скориставшись своїм правом, відмовився від будь-яких пояснень, не зазначив таких заперечень і в протоколі про адміністративне правопорушення, хоча фактично мав таку можливість.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, істотних недоліків, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не встановлено, а підписи ОСОБА_1 у відповідних графах протоколу про військове адміністративне правопорушення свідчать про те, що він розумів зміст протоколу та був з ним ознайомлений.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду захисником не надано достатньо доказів на спростування зазначених у протоколі про військове адміністративне правопорушення обставин вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на зазначене викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів, і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2023 року, відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка