Справа № 346/1796/23
Провадження № 3/346/1077/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складена відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Коршів, Коломийського району, Івано-Франківської області, українки, громадянки України, працюючої в Коршівській АЗ ПСМ, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

у с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №534160, 31.03.2023р. близько 16:00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 висловлювалась нецензурною лайкою в сторону свого чоловіка ОСОБА_2 та погрожувала йому фізичною розправою, чим спричинила психологічне насильство.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що ОСОБА_2 являється її колишнім чоловіком, після розірвання шлюбу з яким вони й надалі продовжують проживати за однією адресою. На даний час в суді перебуває справа щодо поділу їхнього спільного майна. Між ними постійно виникають конфлікти під час яких чоловік вчиняє відносно неї та доньок фізичне насильство за що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та навіть був засудженим за ст.. 122 ч.1 КК України. 31.03.2023р. вона знову змушена була викликати поліцію, оскільки ОСОБА_2 побив її палицею. Однак, по приїзду, працівники поліції склали протокол і відносно нього і відносно неї, з чим вона категорично не погоджується, оскільки протиправні дії нею не вчинялись. В підтвердження регулярних насильницьких дій зі сторони ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надала в судовому засіданні копію вироку Коломийського міськрайонного суду від 02.09.2022р., яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а також два термінові заборонні приписи стосовно кривдника від 22.05.2022р. та від 02.02.2023р.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Судом встановлено, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП. за вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання між колишнім чи теперішнім подружжям або особами, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають або не перебували в шлюбі, незалежно від того, чи проживає або проживала особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і особа, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно п. 14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Варто зазначити, що насильство (передусім психологічне) є відмінним від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. У такому випадку для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством. Наприклад, якщо немає порушення прав і свобод людини, це не насильство, а правомірне застосування сили.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Якщо в сім`ї виникає конфлікт і його розв`язання здійснюється на засадах компетентності, тобто виходячи з того, хто краще розуміється на тому чи іншому питанні, про насильство не йдеться. Натомість ситуації, коли основним способом розв`язання спірних питань стає принцип «хто сильніший, той і має рацію», або коли головною метою є не так справжнє розв`язання проблеми, як доведення власної правоти за будь-яких умов і в будь-який спосіб, стають сприятливим підґрунтям для виникнення насильницьких стосунків.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. Для того щоб визначити, чи являється конфлікт певним видом насильства, потрібно знайти всі чотири ознаки цієї дії.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В якості доказів до матеріалів справи було долучено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 та його письмові пояснення, в яких потерпілий зазначив, що 31.03.2023р. ОСОБА_1 висловлювалась в його адресу нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, вдарила його дерев`яним прутом по плечах. Неодноразово погрожувала фізичною розправою та виганяє з дому.

Інших доказів вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Між тим, згідно долученого до справи рапорту вбачається, що 31.03.2023р. о 16:18 год. на службу 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що за місцем проживання в АДРЕСА_1 , її чоловік вчиняє домашнє фізичне насильство. Виїздом на місце події були складені протоколи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також терміновий заборонний припис.

Таким чином, вбачається, що внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 саме ОСОБА_1 було викликано поліцію, що не підтверджує версію подій, зазначених ОСОБА_2 в його письмових поясненнях, оскільки не свідчить, що його дружина є кривдником, а він потерпілим.

Відтак, надані в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 щодо ініціювання конфлікту її чоловіком, в ході якого поведінка саме останнього була протиправною, оскільки містила ознаки домашнього насильства, представленими матеріалами не спростовується.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в даній справі ґрунтується лише на тих письмових доказах, які були складені працівниками поліції на основі пояснень потерпілого, однак суперечить рапорту, з якого слідує, що домашнє насильство було вчинене саме ОСОБА_2 відносно дружини, а також наданому в судовому засіданні вироку та терміновим заборонним приписам, які доводять протиправність поведінки ОСОБА_2 раніше.

Суд також бере до уваги, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не вказують на те, що у ОСОБА_2 , як постраждалої особи, внаслідок образ зі сторони його дружини, виникли побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили йому емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди його психічному здоров`ю.

Суд зазначає, що самі по собі словесні образи без наявності певних, визначених законодавством наслідків, не свідчать про вчинення психологічного насильства.

Крім цього, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, обов`язковою умовою для вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП є наслідок у виді заподіяння або загрози заподіяння шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Варто також зазначити, що в п.9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376 (далі Інструкція) вказано, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

В даній справі в протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції лише зазначено «чим спричинила психологічне насильство». Однак, посилань на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілого або загрозу заподіяння такої шкоди в суті правопорушення не вказано.

Відтак, викладені в протоколі обставини не містять всіх елементів для утворення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП, оскільки не вказують на настання чи можливість настання шкідливих наслідків для ОСОБА_2 та наявність причинно-наслідкового зв`язку цих наслідків з протиправними діями ОСОБА_1 .

Таким чином, обов`язкові елементи об`єктивної сторони правопорушення в протоколі не зазначені та іншими зібраними доказами не підтверджуються, оскільки ані в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, ані в рапорті, ані в письмових поясненнях потерпілого не міститься посилань на заподіяння шкоди останньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 221, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Третьякова І. В.