ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/7147/23

Провадження № 3/947/2241/23

28.07.2023 року Суддя Київського районного суду м. Одеси Прохоров П.А, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол ААД №413751),

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 11.02.2023 року о 02:20 годині в м. Одесі по вул. Львівська, 64 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 301 н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Згідно висновку лікаря №000240, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Федорончук І.В. до суду не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі, звернувшись до суду із відповідною заявою.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність у ст.268 КУпАП законодавчо встановлених приписів щодо обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Адвокат Федорончук І.В. надав до суду заперечення, в яких просив закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 ,посилаючись на те, що доданий до матеріалів справи відеозапис не містить фіксації факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом; до протоколу про адміністративне правопорушення після отримання ОСОБА_1 його копії було внесено виправлення та доповнення; лікарі, що проводили огляд у медичному закладі на момент його проведення не проходили тематичне удосконалення;висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння має ряд недоліків;на протязі розгляду справи інспектори поліції відносилися до ОСОБА_1 упереджено, протокол був складений інспектором ще до отримання результатів медичного огляду; після проведення освідування у медичному закладі ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, при цьому матеріали справи не містять доказів передачі керування транспортним засобом іншій особі.

Дослідивши матеріали адміністративної управи у відповідності до положень ст. 152 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена з наступних підстав.

Як випливає із змістуст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннямист.251 КУпАПпередбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Відповідно дост.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративні відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно дост.62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

В пунктах 2-4, 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. N 1103 (далі Порядок N 1103), зазначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, та/або лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно п.6, п.7 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров`я).

В пунктах 7-8, 15, 22 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

З огляду на вказане, лабораторні дослідження біологічних середовищ не є обов`язковими для визначення в організмі людини конкретної речовини, що спричинила алкогольне сп`яніння та можуть проводитись за необхідності встановлення більш точного діагнозу щодо сп`яніння.

В пункті 3 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Відповідно до норм "Положення про післядипломне навчання лікарів (провізорів)", затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.07.1993 N 166, для забезпечення високої кваліфікації лікарів (провізорів) проводиться їх безперервне навчання та здійснюється об`єктивний контроль за рівнем їх кваліфікації. Головною метою безперервного навчання є підготовка і перепідготовка фахівців, підвищення кваліфікації, удосконалення їх професійної майстерності.

Навчальні плани і програми циклів тематичного удосконалення розробляються інститутами (факультетами) удосконалення лікарів (провізорів) самостійно та затверджуються Вченою радою інституту (факультету).

Навчання в інституті (факультеті) удосконалення лікарів (провізорів) вважається після успішного складання іспиту відповідно до програми навчання.

Особам, які закінчили навчання, видається посвідчення (додаток 1). У випадку, коли таке посвідчення видавалося раніше - в ньому робиться відповідний запис про проходження підвищення кваліфікації.

Згідно п.2.2. вказаного Положення удосконалення є одним із видів післядипломного навчання та передбачає подальше підвищення професійних знань та навичок лікаря чи провізора з метою підтримання сучасного рівня підготовки. Підвищення кваліфікації лікарів - спеціалістів здійснюється інститутами (факультетами) удосконалення лікарів (провізор) за направленнями органів охорони здоров`я на циклах тематичного удосконалення, а також за прямими договорами з установами інших галузевих міністерств. Тематичне удосконалення передбачає підвищення кваліфікації з окремих розділів відповідної спеціальності.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством проводиться вищими медичними навчальними закладами ІІІ ІV рівнів акредитації та науково-дослідними установами, статутним завданням яких є освітня діяльність, а саме післядипломне навчання з тематичного удосконалення фахівців з вищою медичною освітою, з наданням відповідного посвідчення, а тому лікар закладу охорони здоров`я, який не пройшов таке навчання не має права проводити огляд щодо виявлення стану сп`яніння.

Як вбачається з Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 11.02.2023, складеному лікарем КНП «ООМЦПЗ Одеської обласної ради» о 03 год. 15 хв., на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 000240, вказаний лікар зробив висновок про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно інформації наданою на запит адвоката Федорончука І.В., лікар ОСОБА_2 , яка 11.02.2023 проводила огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння, проходила тематичне удосконалення в період з 24.04.2023 по 08.05.2023 року в Одеському національному медичному університеті Навчально-науковому інституту безперервної підготовки лікарів на тему «Експертиза в психіатрії, наркології», натомість огляд ОСОБА_1 відбувся 11.02.2023 року.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що матеріли справи не містять належних доказів того, що лікар ОСОБА_2 на момент огляду ОСОБА_1 , тобто 11.02.2023 року, пройшла тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством та мала права проводити огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння, в зв`язку з чим Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 11.02.2023 складений з порушенням вимог Інструкції та вважається недійсним, а тому є недопустимим доказом і не береться судом до уваги.

Крім того, суд звертає увагу і на час складення акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000240 від 11.02.2023 та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000240.

Так, вказані документи були складені в один час о 03 год 15 хв. дана обставина свідчить про допущені лікарем ОСОБА_2 порушення, так як висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000240 мав би складатися на підставі акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000240, а не в один і той же час.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що ані висновок, ані акт огляду на стан сп`яніння не містять обов`язкового реквізитів підпису та ПІБ лікаря, який проводив огляд, а тому в силу положень пункту 22 Інструкції він є недійсним і не може слугувати доказом провини ОСОБА_1 .

Також, суд звертає увагу на наявність ряду недоліків оформлення відповідного медичного висновку, а саме, відсутність будь-яких результатів проведеного висновку (вміст алкоголю у видихуваному повітрі, у крові або інших біологічних зразках), відсутність у графі «дата і точний час огляду» інформації щодо часу проведення огляду. Більш того, при дослідженні змісту медичного висновку, суд приходить висновку, що вказана у ньому інформація не підтверджується та навіть спростовується іншими матеріалами справи, оскільки, відповідно до змісту висновку, він складався на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду ОСОБА_1 о 03.15 год., проте, при дослідженні наявного в матеріалах справи відеозапису, вбачається, що о 03.15 год. ОСОБА_1 та інспектор поліції ще не заходили до кабінету медичного закладу.

Згідно п. 22 р. 3 Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Дані обставини дають підстави стверджувати, що при фіксуванні правопорушення не було дотримано процедуру документування проходження огляду на визначення стану сп`яніння згідно Інструкції.

При цьому, при дослідженні доданого до матеріалів справи відеозапису, суд вбачає, що перед проведенням лабораторних досліджень ОСОБА_1 у медичному закладі проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», при цьому, із незрозумілих причин, результати проведення огляду у формі чеку «Драгеру» інспекторами поліції до матеріалів справи додано не було.

У зв`язку із усім вищевикладеним, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, відповідно до протоколу відносно ОСОБА_1 було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності як особи, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.9а Правил дорожнього руху України.

Невиконання вказаних Правил утворює склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Проте, всупереч вимогам чинного законодавства, досліджений відеозапис змісця подіїнемістить фіксування факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а отже можливість визнання останнього водієм, який може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Будь-які інші докази, які б підтвердили факт керування ОСОБА_1 відповідним транспортним засобом в матеріалах справи відсутні.

Також, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

При цьому, згідно з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому, всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів. Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, а тому, не може вважатися доказом вчинення правопорушення в розумінні ст.251 КУпАП, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б давали об`єктивні підстави вважати, що 11.02.2023 року о 02.20 годин в м. Одесі по вул. Львівська, 64 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 301 н/з НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, тобто викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Отже, враховуючи положення ст.251 КУпАП, оцінивши наявні в даній справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.130,п. 1 ч. 1 ст.247, 251,252,266, 283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАПзакрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з ухвалення постанови.

Суддя Прохоров П. А.