ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/173/23 Справа № 199/8555/22 Суддя у 1-й інстанції - ВОРОБЙОВ В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Єпіка С.О. на постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Єпіка С.О.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року ОСОБА_1 27 жовтня 2022 року о 14.05 год. в районі буд. 1 по вул.Бебеля у м.Дніпрі керував транспортним засобом «Suzuki Lets 2» без номерних знаків з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що ним було подано та підтримано у судовому засіданні клопотання про закриття провадження, яке суд не розглянув та про відповідне рішення не зазначив в резолютивній частині оскаржуваної постанови, чим порушив принцип повноти і об`єтивності судового розгляду. Звертає увагу, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд на стан сп`яніння та відсутні докази на підтвердження факту доставляння особи на огляд до закладу охорони здоров`я. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Звертає увагу, що провадження щодо ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, при цьому суд встановив відсутність доказів про рух транспортного засобу та про його зупинку. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вважає, що суд безпідставно відкинув пояснення свідка ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Вказує, що відеозапис з бодікамери поліцейського є недопустимим доказом та не відповідає вимогам інструкції, затвердженої наказом МВС України №1026. Вказує, що судом порушено вимоги ч. 1 ст. 285 КУпАП, оскільки не оголосив постанову негайно після закінчення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; відеозаписом з бодікамери поліцейського, а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Всупереч доводам в апеляційній скарзі факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського.

При цьому з вказаного відеозапису та рапорту поліцейського слідує, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 було порушення останнім вимог ПДР України, а саме проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора, а тому доводи захисника про безпідставну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є необгрунтованими.

Наявний в матеріалах справи відеозапис з бодікамери поліцейського відповідає вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026.

Також, відповідно до вказаного запису ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом «Suzuki Lets 2» без номерних знаків та підтвердив, що тікав від працівників поліції після вимоги останніх про зупинку транспортного засобу.

Викладеним також спростовуються доводи захисника про те, що транспортним засобом керував свідок ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

При цьому з вказаного відеозапису слідує, що біля транспортного засобу «Suzuki Lets 2» без номерних знаків, окрім ОСОБА_1 та працівників поліції, інших осіб не було.

Також відеозаписом з бодікамери поліцейського підтверджується факт оголошення працівниками поліції ОСОБА_1 вимоги пройти огляд у медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння та відмова останнього від проходження такого огляду.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу та він не відмовлявся від проходження такого огляду, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Що стосується тверджень захисника про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння та відсутні докази на підтвердження факту доставляння ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я для проходження огляду у медичному закладі, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП та розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я, при цьому огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться виключно у присутності поліцейського, а з урахуванням того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, у працівників поліції були відсутні підстави для складання відповідного направлення та доставляння ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я.

Не заслуговують на увагу і твердження захисника з приводу того, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, містить підпис останнього про роз`яснення йому працівниками поліції прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі суд першої інстанції взяв до уваги доводи останнього, викладені в клопотанні про закриття справи про адміністративне правопорушення, та надав їм оцінку в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому судом було огрунтовано не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки останні спростовуються сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Що стосується доводів захисника про порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 285 КУпАП, а саме не оголошення постанови негайно після розгляду справи, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи.

З урахуванням того, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка регламентує порядок ухвалення постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, то в даному випадку необхідно керуватися вимогами Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яким визначені завдання та порядок здійснення судочинства та відповідними нормами КПК України, які регламентують порядок ухвалення судових рішень та їх форму.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» регламентовано, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 371 КПК України суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі №347/840/19, від 1 жовтня 2019 року у справі № 285/3516/17, від 11 березня 2021 року у справі № 711/798/18, норми статей 367, 371, 418 КПК України не містять заборони суддям готуватися до судового засідання, а саме вивчати матеріали провадження та готувати один чи кілька альтернативних проектів судового рішення до початку судового засідання, при цьому, суд не має часових обмежень щодо перебування суддів у нарадчій кімнаті.

Як встановлено апеляційним судом зазначених норм закону суддя першої інстанції дотримав в повному обсязі.

Як слідує з матеріалів справи та апеляційної скарги захисника, після закінчення судового розгляду, суд першої інстанції видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи та повідомив, що вийде з нарадчої кімнати приблизно о 08:50 год. 23 грудня 2022 року для оголошення прийнятого рішення, яке і було оголошено у зазначені дату та час.

При цьому той факт, що оскаржуване рішення не було оголошено в той же день, коли було розглянуто справу, не є порушенням вимог процесуального закону, а тому відповідні доводи захисника є необгрунтованими.

З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Єпіка С.О. залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот