Дата документу Справа № 331/120/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/120/22 Головуючий в 1 інст. Пивоварова Ю.О.
Провадження №33/807/27/23 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Штенгелова О.В., Лещенка О.В., його представника адвоката Пругло М.С., Тодорчука В.О., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2022 р., якою провадження відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 139 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з оскаржуваною постановою, суддя місцевого суду встановив, що 18 грудня 2021 р. о 18.08 год. в м. Запоріжжя, Олександрівський район, перехрестя вул. Фортечна та Прибережної автомагістралі, водій ОСОБА_1 , керуючи авто «Audi G7», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду, а саме: бордюр та дорожній знак 4.1 «Рух прямо» та 2.3 «Головна дорога», чим пошкодив елементи вулично-шляхової мережі, внаслідок чого сталося перекидання авто, а відірване колесо пошкодило автомобіль «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмованих немає. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1., 12.1. Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Штенгелов О.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що посадова особа, що склала протокол про адміністративне правопорушення, помилково прийшла до висновку про те, що у зв`язку із недотриманням п.п.10.1, 12.1 ПДР, одні й ті самі дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за різними статтями, а саме за ст.124 КУпАП і за ч.1 ст.139 КУпАП. На думку апелянта, суд під час розгляду справи незаконно двічі притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за наслідком одних і тих самих подій, оскільки пошкодження дорожніх споруд (дорожнього знаку) є ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП а тому провадження за ч.1 ст.139 КУпАП повинно бути закритим. Що стосується наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, то сторона захисту вказує, що висновок суду про те, що ОСОБА_1 не зміг безпечно відреагувати на зміну дорожньої обстановки (виїзд на його смугу іншого автомобіля) через перевищення швидкості, не узгоджується зі свідченнями свідка ОСОБА_4 , який показав, що водій автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN створив своїми діями небезпеку для ОСОБА_1 , який рухався прямолінійно. Вказує, що судом не встановлювалась ані швидкість руху учасників дорожнь-транспортної пригоди, ані обмеження швидкості на цій ділянці, ані час для реагування. Апелянт зазначає, що саме водій ОСОБА_5 , не переконавшись в безпеці маневру, а саме - не переконався у відсутності транспортних засобів на смузі для руху, на яку він почав перестроюватися, призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Саме дії ОСОБА_5 , які виразилися у перестроюванні у смугу для руху ОСОБА_1 , перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП, а не ОСОБА_1 . Відомості про одночасне перестроювання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (про що зазначив суд в оскаржуваній постанові) спростовується матеріалами справи, а твердження про значну швидкість не є інформативною. Отже, суд лише перелічив наявні в матеріалах справи докази, без надання їм оцінки.

Просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 139 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Штенгелова О.В., які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_5 та його представника адвоката Пругло М.С., Тодорчука В.О., які заперечували вимоги апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, суд першої інстанції належним чином не дотримався вищезазначених вимог закону, не надав оцінки обставинам щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 139 КУпАП, викладені в постанові висновки суду, не узгоджуються на доказах, що містяться в матеріалах справи.

Як вбачається із відомостей, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №051701 від 18.12.2021, 18 грудня 2021 р. о 18 год. 08 хв. в м. Запоріжжя, Олександрівський район, на перехресті вул. Фортечна та Прибережної автомагістралі, водій ОСОБА_1 , керуючи авто «Audi G7», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду, а саме: бордюр та дорожній знак 4.1 «Рух прямо», 2.3 «Головна дорога», чим пошкодив елементи вулично-шляхової мережі, внаслідок чого сталося перекидання авто, а відірване колесо пошкодило автомобіль «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмованих немає. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1., 12.1. Правил дорожнього руху.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, суд обґрунтував свої висновки відомостями, які зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, матеріалами фото-фіксації, витягом з підсистеми «Адмінпрактика».

Вважаю, що висновки суду, викладені у постанові, ґрунтуються на неправильно встановлених фактичних обставинах справи, виходячи з наступного.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п.п. 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху, а саме те, що перед зміною напрямку руху він не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду, а саме бордюр та дорожній знак.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що ДТП сталося внаслідок створення аварійної ситуації водієм автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN ОСОБА_7 , який рухався у середній смузі та різко зманеврував, виїхавши перед ним на його смугу руху. Він був змушений вжити заходи для уникнення зіткнення, але не впорався з керуванням та здійснив наїзд на бордюр, що призвело до перекидання його авто, а відірване в результаті аварії колесо, пошкодило автомобіль патрульної поліції, який стояв на світлофорі.

Пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_6 , який підтверджує, що він рухався по вул. Прибережна магістраль у бік моста Преображенського в крайній правій смузі разом з водієм автомобіля Audi G7 ОСОБА_1 , та побачив, як автомобіль, схожий на хетчбек, що рухався у середній смузі, різко зробив маневр перестроювання у праву смугу, але одразу повернувся назад. Тобто для водія Audi G7 була створена аварійна обстановка, оскільки той різко вивернув кермо праворуч, наїхав на бордюр та його автомобіль перекинуло.

Інший водій - ОСОБА_5 стверджував, що він рухався в районі перехрестя вул. Прибережна магістраль та вул. Фортечна в середній смузі. Переконавшись у безпечності свого маневру, почав перестроюватися в крайню праву смугу, але в останній момент побачив автомобіль, який рухався на великій швидкості позаду його автомобіля в правій смузі, після чого він припинив свій маневр та повернувся в середню смугу.

Пояснення ОСОБА_5 щодо здійснення маневру повністю відповідають поясненням ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_6 .

Між тим суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_5 про переконання у даним водієм безпечності маневру перестроювання, оскільки це є суб`єктивним сприйняттям водія, натомість об`єктивні дані спростовують такі доводи.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2022, яка набрала законної сили 14.02.2023, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за те, що 18.12.2021 о 18 год. 08 хв. в м. Запоріжжя на перехресті вул. Фортечна та Прибережна магістраль він, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TIGUAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не був уважним за кермом, не врахував дорожньої обстановки при зміні напрямку руху, не впевнився у безпеці перед перестроюванням на сусідню смугу для руху, не надав переваги у русі автомобілю Audi G7 під керуванням водія ОСОБА_1 , змусивши останнього різко змінити напрямок руху та здійснити наїзд на перешкоду, а саме бордюр та дорожній знак, внаслідок чого сталося перекидання автомобіля та відрив колеса, яке пошкодило автомобіль TOYOTA PRIUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 (на синьому фоні), тобто за порушення п.2.3 б), 10.1, 10.3 ПДР України.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 було проведено судову автотехнічну експертизу (висновок експерта №2274-22 від 14.09.2022), зміст якої досліджений і не заперечувався сторонами і при апеляційному розгляді даної справи.

За результатами проведеної експертизи, наданий висновок, з якого вбачається, що водій автомобіля Audi G7, р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , здійснюючи рух в межах населеного пункту повинен був вести керований ним автомобіль із швидкістю не більш ніж 50 км/год, йому заборонялося перевищувати максимально дозволену швидкість, а з моменту виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів на зменшення швидкості руху аж до зупинки, що передбачалось вимогами п.12.3, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України.

В свою чергу водій автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, р.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_5 перед зміною напрямку руху, пов`язаному з виїздом із середньої у крайню праву смугу руху, повинен був переконатись у безпеці і надати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, що передбачалось вимогами п.10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України.

Вирішити питання про наявність (відсутність) технічної можливості уникнути настання ДТП з боку водія автомобіля Audi G7 ОСОБА_1 шляхом гальмування при продовженні прямолінійного напрямку руху, а також щодо оцінки дії учасників даної ДТП в частині відповідності вимогам Правил дорожнього руху України та визначення причинного зв`язку між їх діями і сталою дорожньо-транспортною пригодою не надається можливим.

Висновком проведеної транспортно-інженерної експертизи не підтверджується порушення ОСОБА_1 п.п. 10.1 та 12.1 ПДР, які інкриміновані йому працівниками поліції під час складання протоколу, та не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ним п.12.3, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України і дорожньо-транспортною пригодою.

Матеріали вищезазначеної експертизи узгоджуються із доводами водія ОСОБА_1 в тому, що він ні якого маневру не скоював, рухався прямолінійно, а ДТП трапилось внаслідок того, що водій автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN створив своїми діями небезпеку для його руху (аварійну ситуацію).

Оглянуте відео наочно демонструє послідовність дій водіїв. При цьому прослідковується, що дії водія автомобіля Audi G7 ОСОБА_1 у вигляді виїзду на бордюр були наслідком маневру (перестроювання на сусідню смугу) з боку водія автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN ОСОБА_5 .

Отже, водій ОСОБА_1 реагував на існуючу для нього аварійну ситуацію.

При цьому суд, звертає увагу, що інкримінована ОСОБА_1 зміна напрямку руху взагалі не знайшла підтвердження ні у поясненнях водіїв, свідків, ні у відеоматеріалі.

Відповідаючи на доводи потерпілого ОСОБА_3 стосовно перевищення ОСОБА_1 швидкісного режиму, що за його думкою і стало наслідком ДТП, суд зауважує на змісті складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, за яким даному водію не інкримінувалася порушення у вигляді перевищення дозволеного швидкісного режиму, що позбавляє суд вийти за межі інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

За даними проведеної експертизи, предметом дослідження якої був і відеозапис, не можна дійти беззаперечного висновку про невірно обрану водієм ОСОБА_1 швидкість, що б перебувало у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою.

При цьому, суд констатує, що сторони, маючи можливість у змагальному процесі заявляти будь-які клопотання, зокрема про проведення додаткової, повторної експертизи, таким правом не скористалися.

Слід також додатково зауважити, що порушення швидкісного режиму не завжди може перебувати у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. У даному провадженні матеріалами справи цього не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства.

Так, у своїй практиці Суд відзначав універсалізацію понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), а тому адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП, апеляційний суд зазначає, що за змістом складеного відносно ОСОБА_1 даного протоколу, це інкриміноване правопорушення пов`язано із обставинами, які є предметом розгляду за ст. 124 КУпАП і за обставин інкримінування порушення тих самих пунктів ПДР, а саме п.п. 10.1 та 12.1 ПДР.

Враховуючи недоведеність провини ОСОБА_1 у порушенні п.п. 10.1 та 12.1 ПДР, та, як наслідок, і прямого причинного зв`язку із подією, натомість, за наявних у розпорядженні суду матеріалів, встановлення дій ОСОБА_1 в умовах аварійної ситуації, то суд позбавлений можливості стверджувати про наявність в діях ОСОБА_1 ознак передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, за відсутності переконливих та беззаперечних доказів про порушення водієм ОСОБА_1 інкримінованих правил дорожнього руху, які перебувають у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, рішення суду першої інстанції не можна вважати обґрунтованим та вмотивованим.

Затаких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нової постанови, якою слід закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 139 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Штенгелова О.В. задовольнити.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2022 року, якою провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 139 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124, ч. 1 ст. 139 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративних правопорушень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник