ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/693/23 Провадження № 3/636/374/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року суддя Чугуївського міського суду Харківської області Гніздилов Ю. М., за участю секретаря судового засідання Орєхової Ю. М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_1 адвоката Мамая А. С., потерпілого ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_2 адвоката Лапка В. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Чугуїв справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівка Донецької області, українки, громадянки України, працюючої фельдшером з медицини невідкладних станів в КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній,

за ч. 2 ст. 154 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 032929 від 11 лютого 2023 року, ОСОБА_1 10 лютого 2023 року о 18 год 04 хв порушила правила тримання собак потенційно-небезпечної породи «Стафорд», внаслідок чого за адресою: АДРЕСА_3 собака загризла на смерть іншу собаку породи «Ши-тцу», яка належить ОСОБА_2 , чим вчинила правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 154 КУпАП.

30 березня 2023 року до суду надійшли заперечення (пояснення) на протокол про адміністративне правопорушення від захисника ОСОБА_1 адвоката Мамая А. С., в яких він просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Вказані заперечення обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не є власницею собаки породи «Стафорд», а лише декілька разів годувала її з жалю і тому тварина сама пробиралася на територію домоволодіння, яке вона орендує. ОСОБА_1 не бажала бути її власницею, оскільки не має вільного та достатнього часу для догляду за нею, бо працює медичним працівником та має ненормований робочий графік. Окрім того, що саме 10 лютого 2023 року вона була на чергуванні в КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» і ніякого відношення до подій, які зазначені в описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 032929 від 11 лютого 2023 року не має. Собака породи «Стафорд» без ошийника, намордника, номерного знака та власника постійно знаходилася на вулиці (громадському місці), отже за таких обставин, юридичну відповідальність за дії безпритульної собаки повинен нести відповідний орган місцевого самоврядування. Крім того, стаття 154 КУпАП є бланкетною та відсилає до низки спеціальних нормативно-правових актів, однак в протоколі не вказано, яку саме частину, статтю спеціального закону порушено. Також вказав, що підставою притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП є вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 154 КУпАП, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті, однак в самому протоколі зазначено, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до адміністративної відповідності, а в матеріалах, доданих до протоколу, доказів повторності вчинення нею адміністративного правопорушення не надано.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила суд провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, зазначивши при цьому, що вона ніколи не була і не є власником собаки породи «Стафорд», яка нанесла матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_2 . Вона неодноразово бачила цю собаку на вулиці поруч з будинком, де проживає, окрім того декілька разів її вигулював чоловік на ім`я ОСОБА_3 . Окремо зазначила, що 10 лютого 2023 року вона була на чергуванні в КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», надавши суду відповідну довідку.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Мамай А. С. підтримав її позицію та вищевказані заперечення та просив суд провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 просив суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП, зазначивши при цьому, що саме вона є власницею собаки породи «Стафорд» і він неодноразово попереджав останню, щоб та належним чином утримувала вказану собаку, оскільки ця порода є бійцівською і це може привести до непередбачуваних наслідків. Окрім того вказав, що в березні 2022 року вказана вище собака вже кусала його собаку породи «Ши-тцу», однак він до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування не звертався.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_2 адвокат Лапко В. П. підтримав його позицію і наполягав на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП, зазначивши, що собака породи «Стафорд», належить саме їй і вона має нести адміністративну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить на наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27 червня 2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП виражається в утриманні собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП передбачають дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою повторно протягом року.

Диспозиція статті 154 КУпАП носить бланкетний характер, відтак при складанні протоколу про адміністративне правопорушення необхідно викласти суть правопорушення виходячи з ч. 1 вказаної статті з посиланням на конкретний пункт Правил тримання собак, котів у населених пунктах, який вважається порушеним, після чого вказувати повторність вчиненого.

Стаття 256 КУпАП зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається нормативний акт, який передбачає відповідальність за скоєне правопорушення.

Положеннями ст. 1, 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що собаки відносяться до домашніх тварин; правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування, яким у цьому випадку є Чугуївська міська рада Харківської області.

Таким чином, в порушення вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено об`єктивну сторону правопорушення, оскільки не зазначено який саме пункт Правил утримання домашніх тварин, прийнятих Чугуївською міською радою Харківської області, порушила ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення також не долучено доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ч. 1 ст. 154 КУпАП, що б дало змогу кваліфікувати її дії як вчинені повторно протягом року для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу, який би об`єктивно свідчив про належність вказаної у протоколі собаки саме ОСОБА_1 , (нашийник, намордник тощо), а не іншій людині чи взагалі відсутність у цієї тварини господаря. З письмових пояснень ОСОБА_4 , долучених до матеріалів справи, вбачається, що вказана собака не належить ОСОБА_1 , а остання лише періодично її підгодовувала. З письмових пояснень ОСОБА_5 , долучених до матеріалів справи, вбачається, що собака породи «Стафорд» була бродячою, а ОСОБА_5 ніякого відношення до неї не має.

За таких обставин суд приходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом, доводили факт порушення ОСОБА_1 правил утримання собак, вчинене повторно протягом року, суду не надано.

Згідно з ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, виниклі сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь останньої та приходить до висновку щодо недоведеності існування складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність ОСОБА_1 суддя приходить до висновку про недоведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, справа відносно неї підлягає закриттю.

Враховуючи, що провадження у вказаній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю події і складу вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, судовий збір, передбачений нормою ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62, 68, 129 Конституції України, ст. 245, 251, 256, 247, 280, 283, 284, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в 10-денний строк з дня її винесення через Чугуївський міський суд Харківської області.

Повний текст постанови складено 05 травня 2023 року.

Суддя Ю. М. Гніздилов