ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/241/23 Головуючий І інстанції Масло С.П.
Провадження № 33/818/636/23 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

за участю особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Науменка В.В.

потерпілої ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Науменка В.В. на постанову судді Близнюківського районного суду Харківської області від 17 травня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2023 року, о 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 в смт. Близнюки Лозівського району Харківської області по вул. Першотравнева керував автомобілем ЗАЗ DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді на перехрестя з вулицею Незалежності не надав переваги в русі автомобілю SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався з правого боку по вул. Незалежності, та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 16.12 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою судді Близнюківського районного суду Харківської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. та стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Науменко В.В. просить постанову судді скасувати.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що водій ОСОБА_1 попередньо рухався в напрямку з центру смт.Близнюки в напрямку с. Садове по вул.Свободи. Доїхавши до перехрестя вулиць Свободи та Першотравневої, він зупинився перед дорожнім знаком Стоп, повернув праворуч, тобто виїхав на головну дорогу, та направився в сторону с.Верхня Самара. Проїхавши 50 метрів, він відчув удар автомобіля в бокову частину свого автомобіля, таким чином потрапивши у дорожньо-транспортну пригоду.

Таким чином, на переконання апелянта, керуючи своїм автомобілем водій ОСОБА_1 діяв відповідно до вимог п.16.11 ПДР України, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Тобто, він розумів, що рухаючись по головній дорозі, інші водії повинні надати йому перевагу у русі.

Вказує, що саме водій автомобіля SUBARU FORESTER, днз НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , і яка допустила порушення ПДР України, повинна була керуватися вимогами п.16.15 ПДР України, а саме якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, бруд, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі; та п.16.11 ПДР України, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Зазначає, що судом першої інстанції взагалі не надано цьому оцінку, а також необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення та проведення у справі автотехнічної експертизи.

Також, посилається на те. що безпідставним є посилання суду на те, що з фотографій місця ДТП та зі схеми місця ДТП вбачається, що на момент скоєння ДТП перехрестя вулиць Першотравневої та Незалежності були перехрестям рівнозначних доріг, оскільки перед перехрестям будь-які знаки відсутні. З фототаблиці на аркуші справи 9 видно, що на напрямку руху водія ОСОБА_1 знаходиться знак руху прямо та ліворуч, і це вже вказує на нерівнозначність доріг.

Потерпіла ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказує на законність та обґрунтованість постанови судді та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Посилається на те, що саме водій ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 16.12 Правил дорожнього руху, що стало наслідок ДТП.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 19 квітня 2023 року, о 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 в смт. Близнюки Лозівського району Харківської області по вул. Першотравнева керував автомобілем ЗАЗ DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді на перехрестя з вулицею Незалежності не надав переваги в русі автомобілю SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався з правого боку по вул. Незалежності, та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.16.12 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

За змістом вимог статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно пункту 16.12 ПДР на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Зазначений протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписані уповноваженою особою.

Незважаючи на не визнання своєї вини в апеляційній скарзі, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАПповністю підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема:

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, який складений стосовно ОСОБА_1 ;

- схемою місця ДТП від 19.04.2023 року, підписаною обома учасниками, зауважень та заперечень на яку ані ОСОБА_1 ані ОСОБА_2 не надано;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 19.04.2023 року, а також поясненнями потерпілої у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відповідно до яких 19.04.2023 вона керувала автомобілем SUBARU FORESTER та рухалась по вул. Незалежності так як перед перехрестям не було жодного знаку вона не зупинилась та продовжила рух після чого відбулось зіткнення з автомобілем ЗАЗ, внаслідок чого автомобілі зазнали механічні ушкодження.

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 19.04.2023 року, написаними ним власноруч, відповідно до яких він підтвердив обставини, про те, що 19.04.2023 року він керував автомобілем по вул.Першотравнева при виїзді на перехрестя з вулицею Незалежності виїхав автомобіль SUBARU FORESTER та здійснив бокове зіткнення.

- фотографіями з місця ДТП, на яких відображено пошкодження автомобілів та їх місце розташування після ДТП (а.с.14-16)

Апеляційний суд зазначає про те, що згідно схеми ДТП від 19.04.2023 року, що сталася за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбачається характер механічних пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП. Вказані у схемі місця ДТП пошкодження також підтверджуються наданими суду фотознімками з місця ДТП.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, складеної в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбачається як рухалися транспортні засоби за адресою: в смт. Близнюки Лозівського району Харківської області до перехрестя вул. Першотравнева та вул. Незалежності, місце ДТП, при цьому учасники пригоди, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожен був ознайомлений зі схемою, про що підписались, написали про свою згоду зі схемою та не мали ніяких зауважень та доповнень при складанні схеми місця ДТП.

Згідно п. 14.4.4. ДСТУ 4100:2021 Національного стандарту України Безпека дорожнього руху Знаки дорожні Загальні технічні умови Правила застосування, чинного згідно наказу Державного підприємства «Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 26 травня 2021 р. № 191 з 2021-11-01, знак 2.3 «Головна дорога» потрібно застосовувати для позначення ділянки дороги, під час руху якою ТЗ мають переважне право проїзду нерегульованого перехрестя, й установлювати його на початку головної дороги. У населених пунктах знак 2.3 потрібно повторювати перед кожним перехрестям, де надано переважне право проїзду перехрестя.

Аналізуючи схему місця ДТП, характер та локалізацію зазначених пошкоджень транспортних засобів, апеляційний суд дійшов висновку про порушення вимог п.16.12 ПДР водієм ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем при виїзді на перехрестя рівнозначних доріг не надав переваги в русі автомобілю, який рухався з правого боку та скоїв з ним зіткнення, що призвело до зіткнення транспортних засобів та спричинило їх пошкодження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник посилався на те, що причиною виникнення ДТП стали порушення правил дорожнього руху потерпілою, саме яка, на його думку, не надала перевагу в русі автомобілю ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, що підтверджується відповіддю начальника Близнюківського КП «Комунальник», відповідно до якої вул. Першотравнева є головною по відношенню до вул.Незалежності в сел. Близнюки Лозівського району Харківської області.

Однак, апеляційний суд не ставлячи під сумнів відомості, зазначені в листі начальника Близнюківського КП «Комунальник» про те, що вул. Першотравнева є головною по відношенню до вул.Незалежності в сел.Близнюки Лозівського району Харківської області зазначає, що ДТП сталось на перехресті, а тому водії повинні були керуватись вимогами п.16 ПДР України - Проїзд перехресть.

Відповідно до п.16.1 ПДР України перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють, а у разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

Тобто, рівнозначні дороги це дороги, які однаково мають покриття (будь-яке) або однаково не мають його, перед перетином яких не встановлені знаки пріоритету, а нерівнозначні дороги це дороги, одна з яких має покриття ( вважається головною), а інша не має покриття (вважається другорядною), або перед перетином рівнозначних доріг встановлені знаки пріоритету, що визначають порядок (черговості) проїзду даного перетину.

Як об`єктивно вбачається зі схеми ДТП від 19.04.2023 року та фотографій до схеми ДТП, на перехресті вул. Першотравнева та вул.Незалежності в сел.Близнюки Лозівського району Харківської області станом на 19.04.2023 року були відсутні знаки пріоритету, а тому перетинаючи зазначене перехрестя водії повинні були керуватись п.16.12 ПДР України.

Крім того, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що зі сторони вул.Першотравневої було встановлено знак руху прямо та ліворуч, що вказує на нерівнозначність доріг є помилковим, оскільки знак 4.5 «Рух прямо або ліворуч» відноситься до наказової групи знаків, які показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження

Наказові знаки відносяться до іншої групи знаків та не відносяться до знаків пріоритету, які саме і встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

За таких обставин, відсутність знаків пріоритету та технічних засобів регулювання дорожнього руху на перехресті вул. Першотравнева та вул.Незалежності в сел.Близнюки Лозівського району Харківської області станом на 19.04.2023 року встановлюють, що таке перехрестя є перехрестям рівнозначних доріг. За таких умов водії транспортних засобів, які перетинають перехрестя, повинні керуватись розділом 16 ПДР, зокрема п. 16.12 ПДР України.

Таким чином, посилання апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, проведення судової експертизи, тощо.

Доводи сторони захисту про те, що раніше на цьому перехресті був знак пріоритету доріг, та усі місцеві про це обізнані, не спростовують висновків суду з огляду на зазначене, тим більш, що потерпіла була мешканкою іншого регіону та діяла відповідно до встановлених правил дорожнього руху для наявної дорожньої ситуації на момент наближення до перехрестя.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 16.12 Правил дорожнього руху України, винуватості останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Науменка В.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Близнюківського районного суду Харківської області від 17 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик