Справа № 727/590/23
Провадження № 3/727/1017/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Слободян Г.М розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за матеріалами, що поступили з УПП у Чернівецькій області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого зав.відділенням інтенсивної терапії, проживаючого АДРЕСА_1 , , до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення (серії ААД № 386982 від 14.01.2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 14.01.2023 року о 02 год. 04 хв. в м. Чернівці по вулПівденно Кільцева, 31 керував транспортним засобом марки Дачія Сандеро, держаний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано як адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, повністю заперечив обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо керування транспортним засобом в стані сп`яніння .Представник ОСОБА_2 , адвокат Марусяк В.С. підтримав позицію свого довірителя і в поданому до суду клопотанні посилався на те, що наявні матеріали справи не можна визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначив, що з відеозапису нагрудних камер працівників поліції вбачається, що дії, які були вчинені поліцейськими при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема Акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 , здійснено саме під час складання вказаного протоколу (відеозапис 476982 14/01/2023 03:09:20), що свідчить про порушення процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, безпідставність направлення його до медичного закладу, а сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний допустимим доказом, так як зазначені в ньому обставини та дані не підтверджуються доданими до нього матеріалами. При цьому, звертає увагу на те, що факт нескладання поліцейськими зазначеного вище Акту згідно процедури, пояснюється тим, що у останніх був сумнів в тому, що водій знаходиться в стані алкогольного сп`яніння і ця обставина підтверджується ними на відеозаписі 476982 14/01/2023 02:08:49 0169203. Вказує, що поліцейськими було порушено пп.8, 10 розділу 2 Інструкції, оскільки направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не містить відомості про серію та номер протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно правопорушника; працівниками поліції не було складено акту огляду на стан сп`яніння до моменту направлення в медичний заклад, який мав бути складений у двох примірниках, один з яких мав бути вручений водію та звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом. Просили, закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі зважає на наступне. Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ "Про міжнародні договори" та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя, у відповідності до положень ст.ст. 280 та 283 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Статтею 130 ч.1 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП України виражається зокрема у формі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно дослідженого вище протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 14.01.2023 року о 02 год. 04 хв. в м. Чернівці по вулПівденно Кільцева, 31 керував транспортним засобом марки Дачія Сандеро, держаний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9а правил дорожнього руху України. Дані обставини зафіксовані в протоколі ААД № 386982 (а.с.1). Згідно даного протоколу чітко видно, що ОСОБА_1 не було працівниками поліції роз`яснино процесуальних прав, відмітка про це відсутня; аналогічне вбачається і з дослідженого відеозапису нагрудних камер відео фіксації подій, що мали місце 14.01.2023 року. Окрім цього, з протоколу вказаного видно, що ОСОБА_1 не повідомлено про місце розгляду справи (а.с.1)

Судом встановлено, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не проводився за допомогою приладу Драгер Алкотест (а.с.2), дані про це відсутні в Акті огляду; дата в акті відсутня. В дослідженому направленні від 14.01.2023 року о 02.13 год. відсутні результати за кількісними показниками огляду на стан сп`яніння за допомогою Драгера, огляд за ознаками запах з порожнини рота, порушення мови, руху тощо було проведено працівником патрульної поліції, чим порушено пп.8, 10 розділу 2 Інструкції, яким визначено, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не містить відомості про серію та номер протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно правопорушника; працівниками поліції не було складено акту огляду на стан сп`яніння до моменту направлення в медичний заклад, який мав бути складений у двох примірниках, один з яких мав бути вручений водію. Даних про те, що копія направлення була вручена ОСОБА_1 , матеріали справи не містять (а.с.3). При цьому суд звертає увагу, що направлення виписано о 02.13 годин 14.01.2023 року, а з даних висновку лікаря нарколога ЧОНД (а.с4) вбачається, що огляд ОСОБА_1 було проведено о 02.25 год., що викликає у суду сумнів по часу доставлення останнього з вул.. Південно Кільцевої м. Чернівці до вул.. Миколаївської м. Чернівці (медичного закладу) для проведення огляду на стан сп`яніння, з різницею 13 хв.

Необхідно зауважити, що положення ст. 266 КУпАП не регламентують напряму дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує транспортними засобами) від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 7, 8 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" та п. 6 розділу Х "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", оскільки лише ці нормативно-правові та підзаконні нормативно-правові акти регламентують процедуру фіксації відмови водія (особи, яка керує транспортними засобами) від проведення огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я.

Так, відповідно п. 7, 8 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 N 1103 (із послідуючими змінами), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Аналогічну вимогу містить і п. 6 розділу Х "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 N 1395, зареєстрованої в МЮУ 10.11.2015 N 1408/27853 (із послідуючими змінами), згідно якої у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Окрім наведеного, судом встановлено, що працівниками патрульної поліції пояснення в ОСОБА_1 не було відібрано з приводу вчинення або заперечення вчинення адміністративного правопорушення. З пояснень (а.с.5) вказано що ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень згідно ст. 69 Конституції України. Останнього якоби опитав працівник поліції ОСОБА_3 , однак як вбачається з даного пояснення підпис ОСОБА_1 в них відсутній (а.с. 5). Також, з рапорту працівника патрульної поліції (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Разом з цим, така відмова в матеріалах справи відсутня і не зафіксована двома свідками. (а.с.6).

З дослідженого відеозапису здійсненого з портативного відеореєстратора працівника патрульної поліції щодо складання адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 вбачається, що під час спілкування з поліцейськими, водій ОСОБА_1 не знаходиться за кермом, по приїзду працівників патрульної поліції він перебував на вулиці (поза межами автомобіля); поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання, висловлював свої заперечення, його поведінка цілком відповідала обстановці і не вказувала на ознаки сп`яніння. При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не був зупинений працівниками патрульної поліції, а стояв поруч з транспортним засобом на вулиці, тобто, моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 , на відеозаписах не зафіксовано. Також, дослідженим відеозаписом не зафіксовано і роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав та суті його правопорушення та наслідків, які настають у разі його відмови від проходження огляду (476982 14/01/2023 02:08:49 0169203).

В порушення вимог ст.ст.265-1 ч.І, 265- 2, 266 ч.7КУпАП ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом та тимчасово не було затримано транспортний засіб марки Дачія Сандеро, держаний номерний знак НОМЕР_1 шляхом блокування, не доставили його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку. Окрім наведеного, направлення не містить посилання на протокол про адміністративне правопорушення. Як зазначив ОСОБА_1 в засіданні йому не було повідомлено працівниками патрульної поліції причину зупинки на чому він декілька разів наголошував. Не повідомлення причини зупинку останньому не зафіксовано і відео фіксації з нагрудних камер працівників поліції. Матеріали справи не містять будь яких документально зафіксованих даних порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху.

Отже, надані суду відео були записані із порушенням пункту 5 Розділу II Інструкції, а отже, не можуть слугувати належним та допустимим доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суто як і висновок проведений на стан сп`яніння.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності вважаю, що вимоги ст. 266 КУпАП та положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при спробі провести огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння не дотримано.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 N 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від ЗО травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» (20 вересня 2016 року, заява N 926/08), зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги встановлені обставини, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачено ч.1 ст. 130 КпАП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 247 ч.1, 256,278,283 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Слободян Г.М.