Справа № 372/2363/23
Провадження № 3-877/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 серпня 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі головуючої судді Висоцької Г.В. за участю секретаря судового засідання Куник О. В., особи, яка надає правову допомогу, ОСОБА_1 , особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Обухівського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП суду не відомо,

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

20.05.2023 року о період часу з 23:57 год. по 00:20 год. в м. Обухів, вул. Київська, водій ОСОБА_2 , керував транспортним засобом MAZDA д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. На законну вимогу капітана поліції ОСОБА_3 пред`явити посвідчення водія, реєстраційні документи гр. ОСОБА_4 категорично відмовився, при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, чіплявся до форменного одягу та тікав з місця події.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 провину не визнав, заперечив вчинення ним злісної непокори працівнику поліції. Наполягав, що вимога працівника поліції пред`явити посвідчення водія носила незаконний характер, оскільки під його керуванням не перебував транспортний засіб. Відповідно до його пояснень, він перебував поруч із транспортним засобом, водій якого, його повнолітній син, залишив автомобіль та пішов по справах. Він, в свою чергу, був помилково сприйнятий працівниками поліції, як водій.

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_2 та позиції захисту в цілому з огляду на наступне.

Під час судового розгляду судом переглянутий відеозапис, долучений до матеріалів справи про адміністративні правопорушення, в якості доказу. Відповідно до інформації, яка міститься на відеозаписі вбачається, що працівники поліції переслідують автомобіль 20.05.2023 року о 23 год. 50 +хв., який повертає ліворуч. Далі через декілька хвилин розпочинається відеозйомка вже біля припаркованого автомобіля на території подвір`я, яке належить свідкам по справі, і в ході якої громадянин ОСОБА_2 , знаходячись на території чужого подвір`я, із ознаками стану алкогольного сп`яніння, перебував в положенні сидячі на купі якогось будівельного матеріалу.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які надавали свої пояснення і під час відеофіксації, і від яких відібрані письмові пояснення, що містяться в матеріалах справах, зазначили, що на територію їхнього домоволодіння за адресою: вул. Київська, 97, в м. Обухів, 20.05.2023 року в період часу 23:50 00:20 заїхав автомобіль Мазда НОМЕР_1 , з якого вийшов чоловік та намагався втекти від працівників поліції.

Огляд вказаного відеозапису дає суду чітке розуміння, що громадянин ОСОБА_2 протягом тривалого часу близько 40-50 хв. відмовлявся надати документи, що посвідчують право керування транспортним засобом, незважаючи на наполегливі, неодноразово повторювані вимоги працівника поліції пред`явити відповідний документ. При цьому ОСОБА_2 змінював постійно траєкторію руху, змушуючи працівника поліції буквально «ходити» за ним.

Суд не вважає, що позиція громадянина ОСОБА_2 на місці складання протоколу, яка звелася до його заперечень про керування ним транспортного засобу, може слугувати будь-яким виправданням для ігнорування вимоги працівника поліції пред`явити посвідчення водія. Так, складання протоколу про адміністративне правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, і заперечення своєї винуватості під час складання протоколу знаходить відображення, як в самому документі, так і в окремо відібраних поясненнях, окрім цього під час судового розгляду особа має право надавати пояснення. Вимоги працівника поліції надати документи носили законний характер, оскільки обставини події, а саме переслідування вказаного транспортного засобу, зупинка переслідуваного транспортного засобу у випадковому місці на території чужого домоволодіння, пояснення свідків очевидців, перебування ОСОБА_2 на невеликій відстані від припаркованого автомобіля, його спробі не бути візуально поміченим, давали працівникам поліції всі підстави вважати, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом. В сукупності із тим, що ОСОБА_2 мав зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння працівники поліції правомірно звернулися до нього із вимогою надати документи, що посвідчують право керування транспортним засобом.

Вказана позиція знайшла своє відображення також в практиці Верховного суду, так у відповідній постанові зазначено, «право інспектора поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб не пов`язується з обов`язком доводити, що зупинка транспортного засобу була законною» (ВС/КАС, справа № 127/19283/17, 25.09.19)

Пояснення ОСОБА_2 дані в судовому засіданні про те, що його повнолітній син, під керуванням якого знаходився транспортний засіб, та його знайома, вийшли із припаркованого автомобіля і пішли назустріч з приятелем, суд вважає повністю неспроможними. Із врахуванням того, що пройшло декілька хвилин між тим, як транспортний засіб, переслідуваний поліцією, зник із зони їхнього огляду і був виявлений припаркованим на території чужого домоволодіння, пояснень свідків очевидців жителів домоволодіння, та того, що син і знайома, зникнувши з місця зупинки т.з. за декілька хвилин до настання комендантської години, так і не повернулися до ОСОБА_2 , дають суду підстави зробити висновок про надання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності неправдивих пояснень, мета яких уникнути адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.» (Абзац 2 пункту 7 наведеної ППВС №8). Слід також мати на увазі, що адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.» (абзац 3 пункту 7 наведеної ППВС №8).

Отже, дії громадянина ОСОБА_2 , які виявилися в зухвалому триваючому в часі ігноруванні наполегливих, неодноразово повторених законних вимог працівника поліції, який до того ж був змушений не тільки повторювати, а й постійно пересуватися за ОСОБА_2 , який вважав прийнятним для себе змінювати напрямок руху, відходити в затемнені ділянки місцевості, суд оцінює, як дії, що утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_2 під час судового розгляду не заперечувався факт усвідомлення ним особи, яка вимагає надати документи, як працівника поліції, в зв`язку із чим суд не зупиняє увагу на цьому, як обставині, що не оспорюється.

Суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про не зазначення в протоколі частини відповідної статті КУпАП, оскільки ст. 185 КУпАП не містить відповідних частин.

Щодо не зазначення точного часу скоєння вчинюваного адміністративного правопорушення, суд, оцінивши вказані докази, долучені до протоколу про адміністративні правопорушення, вважає за доцільне зазначити відповідний період з 23 год 57 хв. до 00 год. 20 хв., і не вважає це виходом за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки це не збільшує будь-яким чином об`єм пред`явленого обвинувачення і відповідно не погіршує становище ОСОБА_2 .

Суд також вважає за доцільне зазначити, що незважаючи на деяку схожість об`єктивних сторін ст. 185 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, в конкретному випадку наявні ознаки складу саме ст. 185 КУпАП з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Тобто, формулювання об`єктивної сторони ч. 1 ст. 126 КУпАП фактично зводиться або до відсутності у особи при собі посвідчення водія, або не пред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані. Але конструкція вказаної норми на переконання суду все ж таки передбачає пред`явлення посвідчення водія та інших документів, але в спосіб, який утруднює можливість ознайомитися із його змістом.

Отже, ОСОБА_2 не посилався під час складання протоколу на відсутність при собі посвідчення водія, в зв`язку із чим підстави для складання протоколу за ч. 1 ст. 126 КУпАП були відсутні, як і не пред`являв його у спосіб, який би не надав поліцейському можливість прочитати та зафіксувати дані (наприклад, не передаючи в руки поліцейському чи демонстрація документу на значній відстані), що також не може утворювати склад ст. 126 КУпАП. В зв`язку із чим суд вважає, що дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані саме за ст. 185 КУпАП, як такої, що в повній мірі охоплює його дії.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи із вимог ст. 251 КУпАП, суд вважає, що провина ОСОБА_2 встановлена сукупністю належних та допустимих доказів.

Незважаючи на зауваження сторони захисту про відсутність безперервності відео, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 не оспорював достовірність цього відео, а саме зображення на відео саме його та інших осіб, присутність яких відображена в матеріалах адміністративної справи, під час складання протоколу. ОСОБА_2 під час перегляду відео в судовому засіданні надав оцінку діям працівників поліції, які, на його думку, звелися до грубого втручання його право власності, порушили його право на фізичну недоторканість, і містили незаконну вимогу надати посвідчення водія, оскільки були звернуті до нього, як особи, яка не керувала транспортним засобом.

Місце та час вчинення адміністративного правопорушення доводяться також поясненнями осіб та іншими доказами.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, п. 5 розділу ІІ передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ці ознаки у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зокрема, вказати на наявність цих ознак свідкам та відібрати у них пояснення з цього приводу або зафіксувати їх за допомогою відеозапису.

Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

Приймаючи до уваги викладене, слід зазначити в справі №344/2995/15-к ВС вказав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим З цього погляду для визнання доказу недопустимим мають існувати конкретні недвозначні причини, які свідчать про те, що використання такого доказу матиме більш негативні наслідки для правосуддя, ніж гіпотетичне виправдання особи, щодо якої наявні достатні фактичні відомості про вчинення кримінального правопорушення. Загалом формальна процедура не є самоцінністю, а інструментом для досягнення справедливого кримінального провадження. Тому підставою для визнання доказу недопустимим мають бути конкретні порушення, що становлять загрозу для прав людини і ставлять під сумнів справедливість провадження, а не номінальна суперечність формальним вимогам закону, що не має жодних негативних наслідків.

В зв`язку із чим, суд не визнає долучений відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом через відсутність безперервної фіксації з моменту виявлення транспортного засобу. Також слід зазначити, що провина ОСОБА_2 ґрунтується на інших доказах, зокрема письмових поясненнях громадян ОСОБА_7 , як очевидців вказаної події, тобто відеозапис не є єдиним доказом, на якому ґрунтується переконання суду у винуватості ОСОБА_2 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Виходячи з викладеного, зважаючи на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 35 КУпАП, а саме вчинення адміністративного правопорушення під час дії воєнного стану та у комендантську годину, особу ОСОБА_2 , який офіційно ніде не працює, є працездатною особою, має на утриманні малолітню дитину, суддя вважає за доцільне накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді громадських робіт в розмірі, що дорівнює максимальному, в межах санкції ст. 185 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Таким чином, з урахуванням ЗУ «Про судовий збір» з особи яка визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення підлягає стягнення судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 27, 33, 130, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_2 згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на користь держави у розмірі 536,80 грн., які перерахувати на наступні реквізити: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення до виконання постанови 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Суддя: Г.В.Висоцька