Єдиний унікальний номер 205/6981/23
Номер провадження3-в/205/31/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2023 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду міста Дніпропетровська Дніпропетровської області Шиян В.В. розглянувши подання Сектору № 3 філії державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про звільнення від відбування покарання:

ОСОБА_1

у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови суду,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду міста Дніпропетровська надійшло подання Сектору № 3 філії державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови Першотравневого районного суду Донецької області від 12.08.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт.

Розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, Приморського районного суду м. Маріуполя, Першотравневого районного суду Донецької області - Ленінському районному суду міста Дніпропетровська.

Подання обґрунтоване тим, що на обліку Сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях перебуває ОСОБА_1 , з 02 вересня 2019 року.

Громадянину ОСОБА_1 за місцем проживання були спрямовані виклики від 02 вересня 2019 року від 09 вересня 2019 року, за якими останній у встановлені строки до Сектору № 3 за викликами не прибув.

13 вересня 2019 року від дільничного офіцера поліції надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 проживає за іншою адресою саме в будинку АДРЕСА_1 . В цей же день за вказаною адресою був направлений виклик на 20 вересня 2019 року.

24 вересня 2019 року, ОСОБА_1 прибув до Сектора № 3 та надав довідку з роботи ТОВ «АП-ГРУПП», де він офіційно працював на посаді водія з 14.05.2019, а також копії платіжних квитанцій, де вказано, що він станом на 24.09.2019 року повного мірою погасив заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 25520 грн.

24 вересня 2019 року на підставі ст. 304 КУпАП до Першотравневого районного суду Донецької області направлено подання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1

24 грудня 2019 року постановою Першотравневого районного суду Донецької області у задоволенні подання від 24 вересня 2019 року відмовлено.

09 жовтня 2020 року на підставі ст. 304 КУпАП до Першотравневого районного суду Донецької області направлено подання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1

30 листопада 2020 року постановою Першотравневого районного суду Донецької області у задоволенні подання від 09 жовтня 2020 року - відмовлено.

04 січня 2021 року, ОСОБА_1 з`явився до Сектора № 3 та надав письмове пояснення про те, що відмовляється відбувати суспільно корисні роботи, так як з травня 2019 року працює в ТОВ «ДАВ-АВТОТРАНС» на посаді водія автотранспортних засобів. Також порушник пояснив, що заборгованості по сплаті аліментів не має, сплачує аліменти своєчасно, що підтверджується документально.

11 січня 2021 року на підставі ст. 304 КУпАП до Першотравневого районного суду Донецької області направлено подання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1

27 серпня 2021 року постановою Першотравневого районного суду Донецької області у задоволенні подання від 11 січня 2021 року - відмовлено.

Територія Мангушського району Донецької області з 05 березня 2022 року по теперішній час перебуває під тимчасовою окупацією, у зв`язку з чим відсутня можливість встановити місце знаходження ОСОБА_1 станом на 06 липня 2023 року.

На підставі викладеного, представник Сектору №3 філії державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях просить вирішити питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт призначених постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду подання повідомлений шляхом оголошення на сайті судової влади, оскільки останнє відоме місце проживання на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території.

Представник Сектору №3 філії державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт строком на 120 годин.

Відповідно до ст.31-1 КпАП України суспільно корисні роботи полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, оплачуваних робіт, вид яких та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначає відповідний орган місцевого самоврядування. Суспільно корисні роботи призначаються районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом(суддею) на строк від ста двадцяти до трьохсот шістдесяти годин і виконуються не більше восьми годин, а неповнолітніми-не більше двох годин на день. Суспільно корисні роботи не призначаються особам з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, жінкам, старше 55 років та чоловікам, старше 60 років.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.325-1 КУпАП України постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування. За виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.

Порядок виконання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт передбачений наказом Міністерства юстиції України №474/5 від 19.03.2013 року "Про затвердження Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт". Так, згідно розділу 11 вказаного Порядку, виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

Наказом Міністерства юстиції України від 19.03.2013 року № 474/5 Про затвердження Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції, в розділі XIII пунктах 13.13 та 13.14 передбачено наступне: якщо після встановлення місця проживання порушника з`ясовано, що він за цим місцем не проживає, місце перебування його невідоме та наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду (судді), уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови; усі питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до статті 304 КУпАП вирішуються судом, який виніс постанову.

Згідно ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

З огляду на викладене, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Під зверненням постанови до виконання у ст. 303 КУпАП необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу Національної поліції, і визнається єдиним юридичним фактом, який має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови, що було дотримано судом після винесення постанови.

Однак системний аналіз основних положень цього Кодексу, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що, своєю чергою, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП та засади судочинства, які закріплені у ст. 1, 7, 39, 245, 246, 268, 298, 300, 303, 305 і 326 КУпАП; розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»; ст. 3, 24, 55, 124, 129, 129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП зазначено в ст.. 302 КпАП України та можливе лише за наявності обставин, зазначених у п. 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) ст. 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання .

Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд доходить переконання, що справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді суспільно корисних робіт, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді питання щодо звільнення особи від відбування адміністративного стягнення тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема Кримінального кодексу України (далі КК України), яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Такою нормою у КК є ст. 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин; 4) 10 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 10 років за особливо тяжкий злочин; 5) 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 3 і 4 ст. 80 КК).

Як було встановлено за матеріалами подання, ОСОБА_1 не ухилявся від виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, про що свідчать його неодноразові письмові пояснення.

Також суд звертає увагу, що Кодекс про адміністративні правопорушення України передбачає адміністративну відповідальність за ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт ( ст. 183-2 КпАП України), однак при цьому суду не було надано підтверджень притягнення особи ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КпАП України.

Редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтею 389-2 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання постанови суду про адміністративне правопорушення можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Вироку відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 389-2 КК України суду надано не було.

Таким чином постанова суду про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності не вибула виконана з незалежних від ОСОБА_1 причин.

Україна є соціальною, правовою державою; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 1, 3 Основного Закону). В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (ст. 8 Основного Закону).

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до принципу верховенства права, давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (якими і є суспільно корисні роботи п. 6-1 ч.1 ст. 24, 31-1 КУпАП).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня її винесення 22 серпня 2019 року, і в усякому разі не перевищувати 2-х років. Суд враховує і той факт, що матеріали справи органу пробації не містять будь-якої інформації про ухилення ОСОБА_1 від виконання адміністративного стягнення.

За таких обставин, суддя вважає можливим припинити виконання постанови Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КпАП України у виді суспільно корисних робіт строком 120 годин.

Керуючись ст.ст. 298300, 302304, 326 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Подання Сектору № 3 філії державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про звільнення від відбування покарання ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови суду - задовольнити.

Припинити виконання постанови Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КпАП України у виді суспільно корисних робіт строком 120 годин - у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Шиян В.В.