Справа № 276/685/23
Провадження по справі № 3/276/434/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року смт. Хорошів

Суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області Бобер Д.О. розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , не працюючого

за ст.173-2 ч.1Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №793018 від 24.04.2023 року ОСОБА_1 18.04.2023 року близько 22 години 00 хвилин в АДРЕСА_1 , перебуваючи в п`яному вигляді, вчинила відносно свого чоловіка домашнє насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою, погрозою фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Вона достеменно знала про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд його судом, що засвідчила своїм підписом у протоколі. Однак, незважаючи на викладене, у судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв та клопотань не подавала, до суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не зверталась.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадження у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З метою недопущення необгрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст.277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, суд визнає причину неявки ОСОБА_1 у судове засідання неповажною і розцінює її неявку як затягування строків розгляду справи, у зв`язку з цим суд розглядає справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст.245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №793018 від 24.04.2023 року дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, працівниками поліції надано протокол про адміністративне правопорушення, в якому вказано про вчинення нею домашнього насильства психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме висловлювалася нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, а також письмове пояснення ОСОБА_2 від 24.04.2023 року, в якому він вказує, що в них з дружиною виник конфлікт з приводу того, що остання не приготувала вечерю, внаслідок чого він, перебуваючи в п`яному вигляді, образив її словами нецензурної лайки та висловлював їй словесні погрози побачивши, що його дружина перебуває в п`яному вигляді, а у відповідь вона також почала ображати його словами нецензурної лайки та погрожувати йому фізичною розправою.

Із доданого до матеріалів справи пояснення ОСОБА_1 слідує, що чоловік ОСОБА_2 повернувшись додому в п`яному вигляді, побачив, що вона не приготувала вечерю, і почав ображати її словами нецензурної лайки та погрожувати фізичною розправою, а у відповідь чоловіку вона висловила словесні погрози та слова нецензурної лайки.

Верховний Суд у постанові від 07.04.2020 по справі №647/1931/19 зазначив, що посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьби з цими явищами ( ОСОБА_3 конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації. Для того щоб обгрунтувати наявність домашнього насильства у конкретному випадку, сторона обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки заподіяння або можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, насильство в яких було зумовлено дискримінаційним ставленням до потерпілого та якими цілеспрямовано і навмисно завдається шкода потерпілому.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 дискримінаційних дій по відношенню до ОСОБА_2 , спрямованих на спричинення шкоди його фізичному або психічному здоров`ю, оскільки нецензурна лайка з висловлюванням взаємних словесних погроз в межах конфлікту, який склався на побутовому рівні між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не підтверджує прямого умислу на вчинення домашнього насильства. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що суперечка із взаємними образами та словесними погрозами виникла через не приготування вечері, що у свою чергу призвело до звернення до правоохоронних органів.

За таких обставин, суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП є сумнівною та не доведеною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка зводиться до того, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).

Частиною 3 ст.62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні в даній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому їй правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 280- 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області.

Суддя: Д.О. Бобер