Справа № 740/320/23
Провадження № 3/740/261/23
ПОСТАНОВА

іменем України

23 січня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працює, яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 342861 ОСОБА_1 11 січня 2023 року близько 12 год 50 хв за адресою: АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, щодо виховання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, продуктів харчування не виявлено, не працює, дитину матеріально не забезпечує, картку для виплат допомоги по втраті годувальника втратила, інших доходів немає, умови проживання в будинку незадовільні, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП.

Відомості про розгляд справи Ніжинським міськрайонним судом зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду не подала, що згідно ст.268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Ухилення ОСОБА_1 від обов`язку забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №342861 від 11.01.2023, свідоцтвом про народження дитини, повідомленням служби у справах дітей Лосинівської селищної ради від 11.01.2023 №01-09/11, актом обстеження умов проживання.

Частиною 1 статті 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Частиною 2 статті 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Матеріали справи не містять доказів накладення упродовж року на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, наявність в діях ОСОБА_1 зазначеної кваліфікуючої ознаки не доведено.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення.

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21.02.1984, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).

Таким чином, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч. 2 ст.184 КУпАП на ч. 1 ст.184 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

Матеріалами справи доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, - ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання і виховання неповнолітніх дітей, за яке вона повинна нести адміністративну відповідальність.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 найменш суворе адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.184 КУпАП.

З урахуванням положень ст.40-1 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір» 536,80 грн судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст.33, 40-1, 221, 280, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністратвиного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, і накласти на неї адміністративне стягнення у виді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. судового збору на користь держави.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.М. Карпусь