Справа № 338/204/23
Провадження № 33/4808/250/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Михайлишин М.В. ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 27 січня 2023 року о 18 годині 26 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи по вул. Польовій с. Грабовець Івано-Франківського району Івано-Франківської області, керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest DRAGER 6810», що підтверджується тестом №5792 від 27 січня 2023 року, результат огляду склав 0,44 % (проміле), чим порушив вимоги п.п. а п. 2.9 ПДР України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Вважає оскаржувану постанову незаконною, винесеною із порушенням норм чинного законодавства, оскільки обставини справи з`ясовані судом першої інстанції неповно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, які мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу доведеності того, що він вчинив правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції.

Вважає, що суд першої інстанції не мав права проводити судовий процес, зважаючи, що копія протоколу про адміністративне правопорушення, яка була вручена йому є неналежної якості та нечитабельною, що свідчить про те, що йому фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення та порушує його право на захист.

В зв`язку з наведеним він відповідно поводився в суді першої інстанції, оскільки не розумів, в чому його звинувачують і за «консультаціями» поліцейських визнав вину, очікуючи попередження за правопорушення.

Апелянт стверджує, що факт зупинки автомобіля не відповідає дійсності, оскільки автомобіль перебував на території господарства і він не мав наміру їхати, а лише хотів прогріти двигун, при цьому автомобіль не рухався, що підтверджується записом з нагрудної камери поліцейського, де на сніговому покриві не видно слідів руху автомобіля. Крім того, стверджує, що в рапорті не зазначено причину зупинки транспортного засобу і за таких обставин, всі наступні дії поліцейських та здобуті в справі дані, в тому числі процедура огляду останнього на стан сп`яніння та керування транспортним засобом незаконні за правовим принципом «плодів зіпсованого дерева».

Апелянт стверджує, що йому не було роз`яснено та забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є істотним порушенням його права на правовий захист, що, в свою чергу, ставить під сумнів висновок суду про доведеність його вини. Апелянт переконаний, що посилання на ст. 268 КУпАП в протоколі стосується прав особи в судовому засіданні, а не при складанні адміністративного протоколу, тому не усуває порушення права на захист.

Зі слів апелянта, суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що йому не було належним чином повідомлено про ознаки алкогольного сп`яніння, що являється істотним порушенням вимог ст. 266 КУпАП про процедуру огляду водія та відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, вказує на недійсність проведеного огляду.

На переконання апелянта, були відсутні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки всі сумніви у відповідності до приписів ст. 62 Конституції України, повинні тлумачитись на користь особи, яку притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, апелянт вважає помилковим посилання суду першої інстанції на протокол про адміністративне правопорушення, як на доказ, оскільки, на думку апелянта, протокол є актом обвинувачення, а не самостійним джерелом доказів, і його достовірність не може бути підтверджена рапортом працівника поліції, а свідки події відсутні.

Апелянт вважає, що переконливих доказів на підтвердження поза розумним сумнівом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, здобуто не було.

На переконання апелянта, суд першої інстанції значно відступив від принципів повноти та об`єктивності розгляду, порушив норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи.

З огляду на доводи апеляційної скарги, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Михайлишин М.В. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Гурепка проти України»).

При цьому, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляції щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції та наявності правових підстав для закриття провадження на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги та пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що він вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки він не був водієм транспортного засобу і знаходився біля транспортного засобу, оскільки хотів прогріти двигун. Стверджує, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під його керуванням, під`їхали до нього на патрульній машині та безпідставно запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу. Він пройшов такий огляд та в результаті проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським було отримано позитивний результат з яким він погодився, оскільки працівники поліції стверджували, що за вчинене правопорушення до нього буде застосовано попередження.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Так, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується даними Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №031152 від 27.01.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 звинувачується в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Останній пройшов на місці зупинки транспортного засобу огляд за допомогою газоаналізатора «Alkotest «DRAGER» 6810», позитивний результат тесту №5792 якого склав 0,44 % (проміле), що стверджено власноручним підписом ОСОБА_1 (а.с. 2); даними тестування на алкоголь з допомогою газоаналізатора «Alkotest «DRAGER» 6810» від 27.01.2023 (роздруківка результатів тестування), підписаного ОСОБА_1 , де зафіксовано позитивний результат огляду останнього на стан сп`яніння, що склав 0,44 % (а.с. 1); даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 27.01.2023, відповідно до якого огляд проводився у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. З позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, що склав 0,44%, ОСОБА_1 погодився, що ствердив власноручним підписом у відповідній графі Акту (а.с. 3); даними Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.01.2023 (а.с. 4); даними долученого до матеріалів провадження Рапорту (а.с. 5) та даними відеодиску (а.с. 6), записами якого підтверджено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено в темну пору доби працівниками патрульної поліції, добровільне проходження останнього огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер», позитивний результат тесту, що перевищив норму, згоду ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду та відмову від проходження огляду в медичному закладі; та іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вищевказаний висновок повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи та які були повторно досліджені судом під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Зі змісту доводів апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вбачається, що ОСОБА_1 заперечує факт керування ним транспортним засобом (стверджує, що лише хотів прогріти двигун), правомірність та факт його зупинки працівниками поліції, вказує на незаконність всіх подальших дій поліцейських та здобутих в справі даних, в тому числі процедури огляду останнього на стан сп`яніння, з огляду на правовий принцип «плодів зіпсованого дерева», з огляду на порушення його права на правовий захист, неповідомлення про виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, неналежність як доказу протоколу про адміністративне правопорушення, непред`явлення ОСОБА_1 адміністративного звинувачення та акту звинувачення з огляду на вручену йому неякісну копію протоколу. Апелянт наголошує на порушенні судом першої інстанції принципів повноти та об`єктивності судового розгляду та порушенні норм процесуального права.

Справу розглянуто судом першої інстанції в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та зазначено про те, що останній вину у вчиненні правопорушення визнав, підтвердив обставини зазначені у протоколі та пояснив, що дійсно випив пива та сів за кермо.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, згідно даних мотивувальної частини оскаржуваної постанови, доводи невинуватості ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні не перевірялись судом першої інстанції під час розгляду справи з огляду на повне визнання останнім вини в інкримінованому адміністративному правопорушенні в судовому засіданні першої інстанції, підтвердження ним всіх обставин, зазначених в протоколі, в тому числі і факту вживання алкогольних напоїв (пива), та прохання ОСОБА_1 суворо не карати його.

Відтак, в апеляційній інстанції судом з метою перевірки доводів апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи та досліджено відеозапис, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №031152 від 27.01.2023, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що він 27 січня 2023 року о 18 годині 26 хвилин по вул. Польовій в с. Грабовець Івано-Франківського району Івано-Франківської області керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest DRAGER 6810», що підтверджується тестом №5792 від 27 січня 2023 року, позитивний результат якого склав 0,44 % (проміле). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. а п. 2.9 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 2).

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не є самостійним джерелом доказів, а виключно актом обвинувачення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та розцінюється судом як основне джерело доказів.

Щодо доводів апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не було пред`явлено адміністративного звинувачення та не вручено акту звинувачення з огляду на вручену йому неякісну копію протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає наступне.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд, повторно дослідивши протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , вважає, що обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, висунуте останньому, є конкретним.

Вбачається, що дійсно на відеозаписі, долученому до матеріалів адміністративної справи (а.с. 6), з невідомих суду причин не зафіксовані обставини вручення ОСОБА_1 копії протоколу та ознайомлення останнього з його змістом, в тому числі зі змістом висунутого звинувачення.

Однак, апеляційний суд, враховуючи приписи Європейського законодавства, а відтак і враховуючи обставини конкретної справи, вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується іншими даними матеріалів провадження, в тому числі особистими підписами ОСОБА_1 у відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього. Крім того, апеляційний суд враховує дані оглянутого відеозапису, з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 надавав усні пояснення працівникам поліції з приводу подій, що мали місце 27.01.2023, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього та ставились останньому у вину, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (з позитивним результатом тестування, що склав 0,44 %).

Апеляційний суд вважає, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не було належним чином доведено про висунуте стосовно нього обвинувачення у вчиненні правопорушення, оскільки останній був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП та отримав його копію, що підтверджується відповідним підписом останнього у графах протоколу.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не було вручено належним чином оформлену копію протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки під час розгляду провадження було встановлено, що він, як особа, яка притягається до відповідальності у встановленому законом порядку отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, яка відповідала загальним вимогам та дозволяла ознайомитись з висунутим обвинуваченням, зрозуміти його зміст та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи про неякісну копію протоколу про адміністративне правопорушення були висловлені ОСОБА_1 вже після ухвалення судового рішення, що додатково свідчить про їх безпідставність.

Щодо доводів апелянта з приводу неналежності та недопустимості як доказу указаного протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд звертає увагу на те, що указаний документ складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП ВП №2 смт. Богородчани, лейтенантом поліції Гоголем А.Б., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Особистим підписом ОСОБА_1 у відповідних графах протоколу також стверджено, що останньому працівниками поліції було роз`яснено його права та обов`язки, відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в Богородчанському районному суді.

Відтак доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не було належно роз`яснено його права, в тому числі права на реальну правову допомогу адвоката, є безпідставними, та спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, підписаного ОСОБА_1 особисто.

Даних, які б свідчили про порушення права ОСОБА_1 на правовий захист та будь-які інші процесуальні порушення під час огляду на стан сп`яніння, складання адміністративних матеріалів та підписання їх особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, в матеріалах провадження немає. Відповідні доводи апелянта з цього приводу є безпідставними, голослівними та не підтвердженими. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 власноручно в протоколі письмово зазначив та ствердив власноручним підписом те, що претензій до поліції не має.

Апеляційний суд, враховуючи, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, віднесено до компетенції суду, а працівниками поліції здійснюється лише оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, неодноразово наголошує, що Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції не містить обов`язкової вимоги щодо залучення захисника під час складання протоколу про адміністративне правопорушення КУпАП навісці зупинки транспортного засобу.

Працівниками поліції в ОСОБА_1 27.01.2023 було вилучено посвідчення водія ( НОМЕР_2 ), видано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ( НОМЕР_3 ) та відсторонено від керування транспортним засобом під відповідне письмове зобов`язання останнього не керувати (а.с. 2).

У вищевказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 зазначив, що більше такого не повториться, що останній власноручно написав та ствердив особистим підписом.

Будь-яких інших письмових пояснень особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не надав ані в протоколі, ані в додатках до нього, в тому числі і щодо заперечень, наведених як обґрунтування доводів апеляційної скарги (чи щодо вживання алкоголю, чи стосовного не керування транспортним засобом, чи щодо неправомірності дій працівників поліції, тощо).

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи».

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Відтак, ОСОБА_1 , за обставин, що на переконання апеляційного суду, вимагали пояснень особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, розпорядилася своїми процесуальними правами та обов`язками на власний розсуд та виявила бажання зазначити у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення лише обіцянкою, що більше такого не повториться і що ОСОБА_1 претензій до поліції не має.

В протоколі не зазначені свідки, однак, з огляду на те, що за приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, встановлено, що 27.01.2023 працівниками поліції здійснювалась відеофіксація подій технічними пристроями бодікамери. Відеозапис, що міститься на відеодиску «DVD-R» (а.с. 6) додано до протоколу та до матеріалів провадження, їм надано належну правову оцінку як судом першої інстанції, так і повторно досліджено під час апеляційного перегляду постанови.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП, і відповідні доводи апеляційної скарги є голослівними та не знайшли свого підтвердження за результатами повторного дослідження апеляційним судом протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був повторно досліджений відеозапис (а.с. 6).

Апеляційний суд, повторно дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням встановлених фактичних обставин, визнає належними та допустимими доказами долучений до матеріалів провадження відеозапис з огляду на законність його створення, безперервність зафіксованого та інформативний характер, оскільки, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав дані відеозапису належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку (відеофіксація здійснювалась на бодікамеру) та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, відповідність дій патрульних поліцейських, процесуальну поведінку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та згоду останнього з позитивним результатом тестування, тощо.

Так, зі змісту оглянутого відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факту керування ним транспортним засобом, правомірності зупинки його транспортного засобу працівниками поліції в темну пору доби (пояснював, що їхав додому з господарства), надавав усні необхідні пояснення працівникам поліції стосовно подій, що мали місце 27.01.2023, добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Alkotest DRAGER 6810», пройшов огляд, погодився з позитивним результатом тестування (0,44% проміле) та відмовився проїхати в спеціалізований медичний заклад для проходження повторного огляду на стан сп`яніння.

Доводи апелянта з приводу того, що йому не було належним чином повідомлено про виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що оглянутими відеозаписами підтверджується, що патрульні поліцейські повідомляли ОСОБА_1 про те, що з автомобіля чути запах алкоголю, а в протоколі та Акті огляду, підписаних останнім особисто, роз`яснено, які саме ознаки алкогольного сп`яніння виявлено в водія.

З урахуванням встановленого, доводи апелянта з приводу порушення процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, з огляду на правовий принцип «плодів зіпсованого дерева», не знайшли свого підтвердження. Так, газоаналізатор відображав реальний результат проведеного тестування на стан алкогольного сп`яніння водія, а дійсність отриманого внаслідок такого огляду позитивного результату (0,44 % проміле, що перевищує допустиму норму, що було озвучено ОСОБА_1 на відеозаписі та з приводу чого останній не заперечив), а саме перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, підтверджено оглянутим відеозаписом.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не погоджувався з результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка під час та після проходження огляду (тестування) свідчить про те, що він не заперечував належність процедури огляду, результати такого огляду та однозначно погодився з ними.

Така процесуальна поведінка ОСОБА_1 , що вбачається з оглянутого відеозапису, на переконання апеляційного суду, не свідчить про незгоду водія ОСОБА_1 з результатами огляду, а доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 відповідно поводився в суді першої інстанції (повністю визнав вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні), оскільки не розумів, в чому його звинувачують і за «консультаціями» поліцейських визнав вину, очікуючи попередження за правопорушення, апеляційний суд розцінює як намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Даними повторно оглянутих відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 27.01.2023 добровільно, як водій транспортного засобу, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу алкотестера «Alkotest DRAGER 6810» та не заперечував проти позитивного результату (0,44%), ствердивши згоду власноручними підписами відповідних документів (протоколу, тесту №5792, Акту огляду).

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення дані відповідають фактичним обставинам, що мали місце 27.01.2023, та повністю узгоджуються та підтверджуються даними оглянутого відеозапису, долученого патрульними поліцейськими.

Досліджені судами відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що дає суду можливість ретельно та уважно дослідити їх зміст, як доказу, та встановити відповідність в сукупності із іншими доказами по справі, в тому числі і з даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, тесті №5792, Акті огляду, рапорті працівника поліції.

За результатами повторного дослідження відеозапису, що міститься в матеріалах провадження, апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018.

Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає.

За даними копії Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 7) та роздрукованого результату тесту, здійсненого з допомогою приладу «Alkotest DRAGER 6810» (а.с. 1), підписаного ОСОБА_1 особисто, та за допомогою якого останній добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, вбачається, що останнє калібрування (градуювання) застосованого поліцейськими для огляду ОСОБА_1 приладу проводилось 28.09.2022, а огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено 27.01.2023, тобто в межах встановленого законодавством міжповірочного інтервалу калібрування.

Таким чином, газоаналізатор «Alkotest DRAGER 6810», що був використаний 27.01.2023 при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, відповідає вимогам ДСТУ.

Відтак, на переконання апеляційного суду, правові підстави для визнання недійними результатів огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного 27.01.2023 з допомогою газоаналізатора «Alkotest DRAGER 6810», відсутні.

Щодо заперечення апелянта з приводу правомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 27.01.2023 по вул. Польовій с. Грабовець Івано-Франківського району Івано-Франківської області в темну пору доби (в зимовий період) о 18 год. 50 хв, що вбачається в тому числі і з оглянутого відеозапису, то апеляційний суд вважає наступне.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (Указ затверджено Законом № 2500-IX від 15.08.2022) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року. Законом затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб (до 19 лютого 2023 року).

Апеляційний суд неодноразово наголошував, що, у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, тимчасово обмежуються конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуються тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.

Так, за змістом ст. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі Постанова КМУ) патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами. Крім того, тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби, та ін..

Приписами ст. 20 Постанови КМУ визначено, що заходи з контролю в`їзду/виїзду поза межами блокпостів включають: виявлення порушення встановленого порядку переміщення осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів) на територію, де встановлено особливий режим; затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів.

Передбачено, що під час здійснення заходів з обмеження свободи пересування громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, та повинні бути дотримані вимоги статей 12 і 13 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (ст. 21 Постанови КМУ).

З метою забезпечення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 № 573, враховуючи рішення Ради оборони Івано-Франківської області від 24.02.2022 № 1, Наказом ОВА (Юридичний департамент ОДА, від 25 лютого 2022 р. № 1) «Про затвердження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування» на території Івано-Франківської області запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування у темний час доби.

Апеляційний суд враховує та звертає увагу на те, що подія (зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ) мала місце в темну пору доби в зимовий період (18 год. 50 хв.) 27.01.2023 під час дії на всій території України воєнного стану, а відтак і в умовах введених в зв`язку з наведеними обставинами правових обмежень, в тому числі обмежень конституційних прав та свобод громадян щодо вільного пересування.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції ні під час зупинки транспортного засобу в темну пору доби у військовий час, ні під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медзакладі, ні під час проведення такого огляду, ні під час оформлення працівниками поліції адміністративних матеріалів, ні під час згоди ОСОБА_1 з позитивним результатом тестування, ні під час відмови останнього від проходження повторного огляду у спеціалізованому медичному закладі, тощо. Матеріали провадження також не містять і даних щодо оскарження неправомірності дій патрульних поліцейських ОСОБА_1 , як і не містять результатів такого оскарження.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичному диску (а.с. 6), встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився. Поліцейські, за результатами позитивного тестування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та після відмови останнього пройти такий огляд у спеціалізованому медичному закладі, правомірно та обґрунтовано склали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, повністю спростовані наявними в матеріалах провадження та повторно дослідженими доказами , які свідчать про те, що останній безумовно є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

На переконання апеляційного суду, 27.01.2023 саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, був правомірно зупинений працівниками патрульної поліції, на законну вимогу поліцейських добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою приладу «Alkotest DRAGER 6810», з отриманим позитивним результатом якого (0,44 проміле) добровільно погодився, ствердивши свою згоду і усно, що вбачається на оглянутому відеозаписі, і письмово, підписавши протокол про адміністративне правопорушення, Акт огляду, результат тестування.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування 27.01.2023 ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (0,44 %), а відтак і наявність в діях останнього складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено йому у вину.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення суд першої інстанції вірно врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майнове становище, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 .

За результатами перегляду апеляційним судом не встановлено порушень принципів повноти та об`єктивності судового розгляду та порушень норм процесуального права судом першої інстанції.

З огляду на наведене, підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв