№ 207/2260/23
№ 3/207/633/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Кам`янське

Суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області І.М. Юрченко, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділення поліції № 2 Кам`янського РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ФОП « ОСОБА_2 », проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КпАП України,

УСТАНОВИВ:

Згідно протоколу, 25 квітня 2023 року о 12 год. 21 хв. у м. Кам`янське по проспекту Ювілейний, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_1 , під час об`їзду автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих нема. Таким чином водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України не визнав, вважав, що в його діях відсутні порушення Правил дорожнього руху, зіткнення автомобілів сталося не з його вини та дав пояснення, які не суперечать поясненням, наданим ним працівникам поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.3), а саме, що 25 квітня 2023 року, знаходячись за кермом автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у м. Кам`янське по проспекту Ювілейний Дніпропетровської області з дотриманням правил дорожнього руху зі швидкістю 40 км/год, по своїй смузі руху, при цьому напрямку свого руху не змінював, їхав по своїй смузі, де його зачепив автомобіль ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 з правої сторони, має пошкодження дублера повороту двері. Водій автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 заїхав на його полосу руху, де і сталося зіткнення. Просить суд закрити провадження по справі №207/2260/23 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, учасниками дорожньо-транспортної пригоди були водії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і відносно них обох складені протоколи за ст. 124 КУпАП за її наслідками.

Відповідно до постанови судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Подобєд О.К. від 30 травня 2023 року по справі №207/2262/23, яка набрала законної сили 12.06.2023 року встановлено, що 25.04.2023 року о 12 год. 21 хв. у м. Кам`янське по пр. Ювілейний, водій автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 гр. ОСОБА_3 , під час об`їзду автомобіля Citroen державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення. Внаслідок чого транспортні засобі отримали механічні пошкодження. У судовому засіданні водій ОСОБА_3 вину визнав, судом його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об"єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст.252 КУпАП).

Частиною 2 ст.251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, статтею 124 КУпАП встановлено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що й утворює склад адміністративного правопорушення.

Дії ОСОБА_1 , що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, полягають у порушенні п. 13.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 зазначено, що він їхав у правому ряді і зліва їхав автомобіль Citroen, д.н.з. НОМЕР_1 , який чиркнув його автомобіль.

Відповідно до схеми місця ДТП від 25.04.2023, ймовірне місце зіткнення зазначене на полосі дорожнього руху ОСОБА_1 в лівому ряді, тобто автомобіль Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_1 рухався у м. Кам`янське по проспекту Ювілейний Дніпропетровської області по своїй смузі руху по лівій смузі, при цьому напрямку свого руху не змінював, їхав по своїй смузі, де його зачепив автомобіль ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 з правої сторони, а автомобіль ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 заїхав на його полосу руху, де і сталося зіткнення, що цілком узгоджується із пошкодженнями, які має автомобіль ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме ліве переднє крило, відбиття лівого дзеркала та царапини на лівому боці авто.

З зазначеного можно зробити висновки, що водій автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 заїхав в лівий ряд на полосу руху автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_1 , де і сталося зіткнення (відповідно до схеми ДТП від 25.04.2023). Зауважень щодо неправильності складення зазначеної схеми працівнику поліції не зазначено.

До протоколу не додано інших доказів, які доводять провину правопорушника, або належним чином завірені їх копії, не надані пояснення свідків.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. В пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 39 рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року (Заява № 16347/02) Суд зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суд не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

При прийнятті такого висновку суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява №1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішеннявід 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява №17862/91; пункт 65 рішеннявід 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ НОМЕР_2 /11).

Згідно з усталеною практикою як національних судів, так і ЄСПЛ, порушення права особи на захист, у т.ч. неналежне фіксування факту правопорушення, де людина притягається до відповідальності з боку держави є безумовною підставою не притягнення її до відповідальності з огляду на відсутність допустимих доказів.

Також згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). З огляду на викладене, інші докази суддею не оцінюються та їх аналіз не проводиться, так як суддею встановлена вказана імперативна підстава для закриття провадження у справі.

Даний висновок суду узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Частиною 2 ст.251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у судовому засіданні не була доведена поза розумним сумнівом, про що зазначено вище.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності винуватості правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів винуватості ОСОБА_1 суд дійшов висновку про недоведеність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, не підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 13.3 ПДР України та відповідно наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч. 1 ст.247КУпАП у зв`язку відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

На підставі ст.124 КпАП України, та керуючись ст.ст. 247, 268, 283, 284, 285 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Суддя І.М. Юрченко