ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м.Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її представника адвоката Горобця С.О. (в режимі відеоконференції), розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працюючу офіс-менеджером ТОВ «Делікат Рітейл»,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.11.2022 о 02 год. 09 хв. у м.Черкаси по бул.Шевченка, 104, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, неприроднє почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в найближчому медичному закладі водій відмовилась. Вказаними діями порушила вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2023 року, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В апеляційній скарзі посилається на те, що вона діяла в стані крайньої необхідності.

Вважає, що внесення до протоколу про адміністративне правопорушення суті правопорушення не відповідають диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та вимогам п.2.5. ПДР України, так як у протоколі зазначено, що водій керував транспортним засобом з «ознаками алкогольного сп`яніння», а не «в стані алкогольного сп`яніння» і також зазначено невірно щодо самого факту відмови (якого не було) як визначено вищезазначеними нормами (обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів). Тобто, склад правопорушення, що їй інкримінується, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та вимогам п.2.5. ПДР України.

Зазначає, що наявним у матеріалах справи відеозаписом не доведено факт відмови від проходження нею відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки вона не відмовлялася від проходження огляду і про це працівникові поліції не заявляла.

Вказує, що їй не роз`яснено право на залучення адвоката, до якого вона намагалася додзвонитися, але у неї сів телефон, що підтверджується наявним у справі відеозаписом, та те, що у протоколі не вказано про відсторонення її від керування, вилучення посвідчення водія та про відмову від отримання направлення на проходження огляду на стан сп`яніння. Тоді як у направленні вказано, що її доставлено до закладу охорони здоров`я, однак цього факту взагалі не існувало, що підтверджується відеозаписом, наявним у справі.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 та її представника адвоката Горобця С.О. про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, пояснення свідків, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст.294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №229387 від 27.11.2022; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.11.2022, складене інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Черкаській області, ст. лейтенантом Шалієвою Ю.С.; рапортом інспектора взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Черкаській області Шалієвої Ю.С.; відеозаписом з нагрудних камер (бодікамер) поліцейських від 27.11.2022.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №229387 від 27.11.2022, 27.11.2022 о 02 год. 09 хв. у м.Черкаси по бул.Шевченка, 104, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, неприроднє почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в найближчому медичному закладі водій відмовилась. Вказаними діями порушила вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовилася від підпису про ознайомлення з протоколом та відмовилася надати письмові пояснення. При цьому слід зазначити, що у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вказала на те, що вона діяла у стані крайньої необхідності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що вимушена була сісти за кермо автомобіля оскільки, перебуваючи в гостях у своїх друзів за адресою: м.Черкаси, вул. Правослов`янська, 4, вночі 27.11.2022 їх знайомий господар оселі почав поводити себе неадекватно, погрожував вбити всіх, хто знаходився в будинку, у зв`язку з чим була викликана поліція. Після приїзду поліції поліцейські дозволили їй в комендантську годину їхати додому, вона забрала дітей своєї знайомої, свого цивільного чоловіка, сіла за кермо і поїхала в напрямку дому. В подальшому, її автомобіль був зупинений іншим екіпажом поліції, які запропонували їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Стверджує, що вона діяла у стані крайньої необхідності, наміру сідати за кермо вночі 27.11.2022 не мала, проте у зв`язку з неочікуваною поведінкою власника будинку, яка загрожувала життю дітей знайомої, її та її чоловіка, і не маючи іншого безпечного місця для ночівлі змушена була сідати за кермо автомобіля та їхати додому. Ноголошує, що для керування автомобілем їй було надано дозвіл працівниками поліції, які приїхали на виклик у зв`язку із вчиненим правопорушенням.

Також, в судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням ОСОБА_2 були допитані в якості свідків цивільний чоловік останньої ОСОБА_3 та працівники поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які прибули на виклик до будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 у зв`язку із конфліктом який виник між господарем даного будинку володіння та їх гостями.

Свідок ОСОБА_3 надав аналогічні покази надані ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 показав, що у зв`язку з повідомленням яке надійшло до поліції про вчинення правопорушення, їх екіпаж виїхав за адресою АДРЕСА_2 - це район Дахнівки. По місцю прибуття ними було виявлено групу людей які сварилися. Правопорушником виявився ОСОБА_6 , учасники конфлікту були розведені по різні сторони та з ними була проведена бесіда. Правопорушнику було запропоновано пройти до своєї матері, і після його повернення він ліг спати у своєму будинку.

Свідок зазначив, що небезпечної ситуації в кінці відпрацювання конфлікту не було. У спілкуванні з ОСОБА_1 вона повідомила, що збирається їхати додому.

Так, як була комендантська година то він дозволив їй їхати. Видимих ознак сп`яніння він не побачив, а сама ОСОБА_1 повідомила, що була твереза. При цьому їй було повідомлено, що вона може викликати будь кого з родичів.

Свідок ОСОБА_5 показав, що їм прийшов виклик про вчинення правопорушення - домашнього насильства. Про правопорушення повідомила ОСОБА_1 . По прибуттю на місце виклику вони виявили групу людей, власників будинку та їх гостей, у яких між собою був конфлікт. Їх розвели, конфлікт був припинений і гості зібралися додому, а власник будинку залишився спати вдома.

ОСОБА_1 повідомила, що буде їхати додому. При цьому його напарник ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1 про те, щоб вона не сідала за руль у нетверезому стані, оскільки тривала комендантська година і їх будуть зупиняти інші екіпажі поліції.

Апеляційний суд приходить до висновку, що покази свідків - працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дані ними в судовому засіданні апеляційної інстанції спростовують покази ОСОБА_1 в частині надання їй дозволу вказаними працівниками поліції керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Їх покази підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 по прибуттю працівників поліції на місце правопорушення, що сталося за адресою вул.Православ`янська, 4, м.Черкаси разом з іншими громадянами не перебувала у небезпеці, тобто не перебувала в стані крайньої необхідності сідати за кермо в нетверезому стані та вивозити дітей з місця конфлікту, таким чином наражаючи їх, себе, цивільного чоловіка на небезпеку.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини, які наведені ОСОБА_1 в обґрунтування стану крайньої необхідності, з урахуванням досліджених судом першої інстанції доказів, можуть свідчити про наявність лише уявної загрози для ОСОБА_1 , та зокрема тих людей які в подальшому стали її пасажирами, в той час як стан крайньої необхідності передбачає існування реальної загрози.

У матеріалах справи міститься відеоматеріал, на якому відтворені події, що мали місце 27.11.2022 за участі ОСОБА_1 . Так, на відео зафіксовано, що працівники поліції зупинивши транспортний засіб марки Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала водій ОСОБА_1 виявили у неї ознаки алкогольного сп`яніння, відтак запропонували їй пройти освідування, як за допомогою приладу «Драгер», так і у закладі охорони здоров`я, на що водій відмовилася, спочатку аргументуючи це тим, що вона не вживала алкоголь, проте все ж таки зізналася що вона вживала алкоголь, однак змушена була сісти за кермо, так як вивозила дітей з небезпечного місця.

Після з`ясування всіх обстави на які послалася ОСОБА_1 щодо обставин правопорушення, яке було вчинено та стало причиною сісти їй за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, остання на неодноразові пропозиції працівників патрульної поліції пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, відмовилася від проходження такого освідування. А дану можливість викласти свої пояснення у письмовій формі, для приєднання до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повністю проігнорувала.

А тому доводи апелянтки викладені в апеляційній скарзі про те, що відеозаписом не доведено факт її відмови від проходження нею відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є безпідставними та спростовані переглянутим відеозаписом з місця події.

Безпідставними є доводи апелятки і про те, що їй не були роз`яснені її права, оскільки як зазначено в протоколі про адміністративе правопорушення та це зафіксовано і на відео з місця події ОСОБА_1 було повідомлено про причини зупинки, наявність ознак алкогольного сп`яніння, порядок проходження освідування та наслідки відмови від проходження такого освідування, роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП.

Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Апеляційний суд приходить до висновку, що сукупність зазначених доказів доводять, що 27.11.2022 ОСОБА_1 о 02 год. 09 хв. керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, за що ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють

відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Ці обставини є питанням факту й встановлюються в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

ОСОБА_1 посилається на те, що вона перебувала у стані крайньої необхідності, оскільки необхідно було терміново відвезти дітей додому так як у будинку в якому вони перебували в гостях відбулося правопорушення і дітям, які до речі не були її рідними дітьми, загрожувала небезпека їх життю та здоров`ю.

При цьому ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції не змогла пояснити, чому вона потрапивши у таке скрутне становище, не звернулася до будь кого із своїх знайомих чи родичів які могли б забрати її та дітей з місця вчинення правопорушення.

Разом із тим, покази свідків працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчать про те, що після прибуття їх до будинковолодіння де сталося правопорушення у учасників цього конфлікту перестала існувати загроза їх життю та здоров`ю, і ОСОБА_1 не перебувала в стані крайньої необхідності щоб сідати за кермо автомобіля та здійснювати керування ним, для убезпечення життя та здоров`я як дітей, свого, так і цивільного чоловіка, а навпаки вона своїми неправомірними діями поставили під загрозу життя та здоров`я своїх пасажирів та своє, сідаючи за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння.

Відтак, доводи апелянтки про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію слід розцінювати як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянтка, як невраховані судом першої інстанції, були повністю враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.

Узагальнюючи викладене, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винуватою у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на неї накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апелянткою ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба