ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/123/23 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Валки

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Нагорного І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Нагорного І.В. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 21 жовтня 2021 року о 02.30 год. у м. Харкові по вул. Римарській, біля буд. 20, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.

Крім цього, постановою встановлено, що 20 жовтня 2021 року о 23.30 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Сумській, біля буд. 25 у м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тремтіння рук, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.

В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_1 та його захисник просили судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, а в той час коли до нього під`їхали працівники поліції, автомобіль стояв припаркований. Вказують, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на захист. Вважають, що працівники поліції склали протоколи стосовно ОСОБА_1 з порушенням вимог чинного законодавства. Посилаються на те, що суд першої інстанції проігнорував аргументи захисника, які він навів в своїх письмових запереченнях. Крім того, зазначили, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля. Вказують, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його процесуальні права. Вважають, що у працівників поліції не було процесуальних підстав просити ОСОБА_1 надати їм його водійське посвідчення. Також зазначають, що в протоколі серії ААБ № 277791 працівники поліції не вірно зафіксували місце події, що свідчить, на їх думку, про порушення ними вимог складення протоколу та не відповідність цих відомостей дійсності.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Нагорний повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не виявив бажання приймати участь в судовому засіданні та вважав за можливе розглянути апеляційні скарги без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , однак з обов`язковою участю захисника Нагорного І.В.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Нагорного І.В., який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Винуватісь ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке було зафіксоване у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №277791 підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, відповідно до відомостей цього протоколу (арк. 1), 20.10.2021 року близько 23.30 год. ОСОБА_1 керував автомобілем Хюндай з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тремтіння рук, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків за допомогою алкотестера Драгер та в медичному центрі на Шевченко, 26, водій категорично відмовився.

Обставини, які зафіксовані у протоколі, а саме наявність ознак алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у визначеному законом порядку.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Однак, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складення ними цього протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, а також не звертались із заявою до правоохоронних органів у порядку, передбаченому КПК України, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянтів з приводу незгоди з відомостями цього протоколу.

Отже, твердження апелянтів, щодо неправомірності дій працівників поліції при складенні цього протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у цьому протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до відомостей письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк. 4, 5), в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер відмовився та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР КНД м. Харків вул. Шевченко, 26 відмовився.

Відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 7) об`єктивно вбачається, що ці свідки дійсно були залучені працівниками поліції для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився. Отже у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо об`єктивності пояснень цих свідків, а тому вони заслуговують на увагу.

Крім того, зафіксовані в протоколі обставини підтверджуються відомостями цього відеозапису, відповідно до яких об`єктивно вбачається, що працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Після цього залучили випадкових осіб у якості свідків та у їх присутності запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу, а також у закладі охорони здоров`я. У цей час ОСОБА_1 не відповідаючи на поставлене запитання почав виражатись брутальною лайкою у бік працівників поліції та своїми діями ухилявся від відповіді. Працівники поліції декілька разів пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у медичному закладі. Чаловський своїми діями ігнорував працівників поліції. Ці дії працівником поліції були розцінені як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З таким рішенням працівника поліції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. ОСОБА_1 хоча і не відмовився від проходження огляду, однак своїми діями та ненормативними висловлюваннями показував працівникам поліції своє небажання пройти такий огляд.

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що причиною його зупинки була не працююча лампочка задньої фари, а також він порушив правила паркування автомобіля. ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що він зупинився та увімкнув аварійний світловий сигнал. Після цього, ОСОБА_1 почав спілкуватись з працівниками поліції, в тому числі брутальною лайкою, та зазначив, що він не керував автомобілем, що суперечить його показанням, які він надавав працівникам поліції раніше.

Аналізуючи ці пояснення та поведінку ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а твердження стосовно того, що він не керував автомобілем не відповідають дійсності та розцінюються судом як обраний спосіб захисту для уникнення ним відповідальності.

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово повідомляли ОСОБА_1 про те, що у видихаємому ним повітрі є запах алкоголю, що об`єктивно підтверджує наявність такої, зафіксованої у протоколі, ознаки алкогольного сп`яніння.

Крім того, з відеозапису вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складався інспектором поліції у службовому автомобілі. У цей час у цьому ж автомобілі перебував інший працівник поліції, який також був присутній під час спілкування з ОСОБА_1 . Цей працівник поліції допомагав та відповідав на питання інспектора, який складав протокол щодо ознак алкогольного сп`яніння, які були наявні у ОСОБА_1 .

Отже, при наявності відомостей відеозапису та відсутності скарг на дії працівників поліції під час складення цього протоколу у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо об`єктивності відомостей, які зафіксовані у протоколі, а такі твердження апелянтів суд вважає необґрунтованими.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його право, передбачене ст. 63 Конституції України, яким він і скористався, про що власноручно зазначив у протоколі.

Поряд з цим, в протоколі зазначено, що , … ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП».

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать відомості відеозапису та його власноручний підпис у протоколі. Будь-яких заперечень чи зауважень щодо складеного протоколу ОСОБА_1 не надавав, а тому суд апеляційної інстанції, враховуючи відсутність скарг на дії працівників поліції під час складення цього протоколу, дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі своїми павами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що об`єктивно спростовує такі твердження апелянтів.

Крім того, з відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що має намір скористатись послугами адвоката. Працівники поліції відразу надали можливість ОСОБА_1 зателефонувати захиснику, від чого ОСОБА_1 відмовився.

Такі відомості відеозапису об`єктивно свідчать про те, що ОСОБА_1 не був позбавлений працівниками поліції скористатись своїм правом на захист.

Поряд з цим, винуватісь ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке було зафіксоване у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №149270 підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до відомостей цього протоколу (арк.1), 21.10.2021 року о 02.30 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «Хюндай» з явними ознаками алкогольного сп`яніння (порушення мови, порушення координації рухів тіла). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків, від проходження огляду за допомогою газоаналізатору Драгер на місці зупинки автомобіля також відмовився.

Обставини, які зафіксовані у протоколі, а саме наявність ознак алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у визначеному законом порядку.

Однак, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складення ними цього протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, а також не звертались із заявою до правоохоронних органів у порядку, передбаченому КПК України, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянтів з приводу незгоди з відомостями цього протоколу.

Отже, твердження апелянтів, щодо неправомірності дій працівників поліції при складенні цього протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у цьому протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до відомостей письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (арк. 5, 6) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я КЗОЗ ХОНД відмовився.

Поряд з цим, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 8) вбачається, що працівники поліції підійшли до автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 та повідомили, що в автомобілі не працює лампа задньої фари. Під час спілкування з ним виявили ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 повідомив, що декілька годин тому його вже зупиняли працівники поліції та склали стосовно нього протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. З відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 вийшов з водійського місця автомобіля та повідомив, що на передньому пасажирському сидінні сидить дівчина. Також повідомив, що автомобілем він не керував, а сидів на задньому сидінні автомобіля, а керував автомобілем його приятель, який, коли зупинився автомобіль помінявся з ОСОБА_1 містами та вийшов з заднього пасажирського місця та пішов у невідомому напрямку, а ОСОБА_1 таким чином опинився на водійському сидінні. Працівники поліції пропонували зателефонувати цьому знайомому, однак ОСОБА_1 нікому не телефонував та не назвав ані прізвища, ані ім`я, ані по-батькові особи, яка, нібито, керувала автомобілем. Також на питання працівника поліції ОСОБА_1 не зміг пояснити для чого вони таким чином помінялись місцями, а саме не виходячи з автомобіля.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 в своїх поясненнях допустив суперечності. Зокрема, після того як він вийшов з водійського місця автомобіля він зазначав, що зупинили його, а згодом він став пояснювати, що зупинили «нас».

Аналізуючи ці відомості, та враховуючи відсутність будь-яких фактичних об`єктивних відомостей про те, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції.

Також, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівникам поліції ОСОБА_1 розмовляв по телефону, а працівники поліції чекали поки він закінчить цю розмову. Це об`єктивно свідчить про те, що працівники поліції не обмежували права або дії ОСОБА_1 , в тому числі, у можливості здійснювати телефонні розмови. Отже ОСОБА_1 мав реальну можливість скористатись своїм правом на захист, тобто зателефонувати своєму адвокату, але цього він не зробив.

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції, встановивши у ОСОБА_1 наявність ознак алкогольного сп`яніння неодноразово пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у медичній установі. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, однак повідомляв що він не водій, а огляд має проходити лише водій.

Аналізуючи такі дії ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівник поліції об`єктивно розцінив ці дії ОСОБА_1 як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий огляд останній, будучі водієм, не пройшов.

Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що його процесуальні права йому відомі, в тому числі, передбачені ст. 63 Конституції України.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, у разі застосування працівниками поліції під час проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння технічних засобів відеозйомки, залучення свідків не є обов`язковим. В матеріалах справи наявний диск із відеозаписом цієї події за участю ОСОБА_1 . Отже твердження про те, що з відомостей відеозапису не вбачається наявність свідків є необґрунтованими та суд апеляційної інстанції ставиться до них критично.

Крім того, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи відеозаписи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, діяли виключно відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та склали протоколи стосовно нього саме за відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення ними протоколів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апелянта щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Крім того, аналізуючи відомості відеозаписів, об`єктивно вбачається, що ці записи містять безперервне спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , а також відображають складення протоколів та опитування свідків, що свідчить про відсутність будь-яких об`єктивних порушень з боку працівників поліції щодо фіксації цих подій на відеоносій.

Крім того, в матеріалах справи містяться направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (арк. 4, 2), наявність яких у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколів вимогам цієї Інструкції.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 7), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає , що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, в апеляційних скаргах зазначено, що суд першої інстанції порушив право на захист ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі твердження є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що буде телефонувати своєму адвокату., Працівники поліції не заважали останньому здійснити такі телефонні дзвінки та надавали ОСОБА_1 для цього певний час. Проте, ОСОБА_1 під час складення протоколів стосовно нього не скористався своїм правом на захист, а в протоколі серії ААБ № 277791 скористався правом, передбаченим ст. 63 Конституції України.

Під час, коли справа про адміністративне правопорушення перебувала на розгляді в суді першої інстанції ОСОБА_1 скористався своїм правом на захист та 12 січня 2022 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Нагорним І.В. (арк. 22).

Також з матеріалів справи об`єктивно вбачається, що захисник Нагорний І.В. приймав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції 02.02.2022 року. В цьому судовому засіданні захисником було заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні та судом це клопотання було задоволене, про що свідчать відомості протоколу судового засідання від 02.02.2022 року (арк. 25).

Поряд з цим, судове засідання, яке було призначене на 21 червня 2022 року було відкладене за письмовим клопотанням захисника Нагорного І.В. (арк. 28).

Поряд з цим, відповідно до відомостей матеріалів справи вбачається, що розгляд справи був відкладений до 12.10.2022 року на 12.00 год., про що захисник був завчасно повідомлений належним чином.

Дійсно, до суду першої інстанції 11.10.2022 року надійшло клопотання захисника (арк. 42), в якому він просив провести судовий розгляд у режимі відеоконференції.

До апеляційної скарги захисник надав лист в.о. директора ДП «Центр судових сервісів» (арк.73), з відомостей якого вбачається, що користувач ОСОБА_7 авторизувався на сайті ВКЗ через Кабінет користувача Електронного суду 12.10.2022 року об 11.59 год, тобто ОСОБА_7 авторизувався на сайті за одну хвилину до початку судового засідання.

Проте, під час підготовки до проведення судового засідання секретар судових засідань завчасно перевіряє явку учасників судового засідання.

Отже об`єктивно вбачається, що захисник завчасно не авторизувався на сайті ВКЗ, що обумовлює висновок суду про те, що захисник не вийшов на зв`язок з судом.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не був позбавлений права на захист, оскільки уклав договір із захисником, який приймав участь в судовому засіданні в суді першої інстанції 02.02.2022 року. А також надавав суду клопотання та заяви, а деякі з них були задоволені.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідність брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини (Проніна проти України, № 63566/00, Параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ані ОСОБА_1 , ані його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Поряд з цим, суд першої інстанції застосував вимоги ст. 36 КУпАП під час розгляду цієї справи, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 вчинив два адміністративних правопорушення, які одночасно розглядалися одним і тим же органом, що обумовлювало застосування саме вимог цієї статті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянтів на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника Нагорного І.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева