"28" квітня 2023 р. Справа № 363/1090/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Шубочкіної Т.В.,

при секретарі

судового засідання - Матвєєвої Ю.,

за участю:

прокурора- Потюменко Ю.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

адвоката Павленка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м.Вишгород Київської області справу про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, що надійшла з Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , працюючого директором комунального підприємства Вишгородської міської Ради Київської області «Вишгородпастранс», за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст.172-7, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення № 1448 та № 1447, складених 21 лютого 2023 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора КП ВМР «Вишгородпастранс», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, порушив вимоги п. 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону №1700-VII, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив визначений Законом орган виконавчий комітет Вишгородської міської Ради Київської області в особі його голови, про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між його приватним інтересом і своїми службовими повноваженнями, які виникли перед підписанням та при підписанні листа, зареєстрованого у Вишгородській міській Раді 23.06.2021 за № 2-26/3482, про надання дозволу на преміювання самого себе в розмірі трьох місячних посадових окладів за ІІ квартал 2021 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2023 року справи про адміністративні правопорушення № 363/1090/23 (№ провадження 3/363/622/23) стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та справу про адміністративні правопорушення за №363/1092/23 (номер провадження 3/363/623/23) стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП були об`єднані в одне провадження, якому присвоєний єдиний унікальний номер 363/1090/23.

Протоколами про адміністративне правопорушення № 1448 та № 1417, складеними 21 лютого 2023 року, встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Комунального підприємства Вишгородської міської Ради Київської області «Вишгородпастранс», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» №1700 VІІ, порушив вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700 VІІ, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив визначений Законом орган виконавчий комітет Вишгородської міської Ради Київської області в особі його голови, про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між його приватним інтересом і своїми службовими повноваженнями, які виникли перед та при підписанні листа, зареєстрованого у Вишгородській міській Раді 23.06.2021 за № 2-26/3482 про надання дозволу на преміювання самого себе в розмірі трьох місячних посадових окладів за ІІ квартал 2021 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КупАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Павленко О.В. провину у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, не визнали повністю та пояснили суду, що за наявності Контракту з директором КП Вишгородської міської Ради «Вишгородпастранс» та статуту підприємства, він не мав дискреційних службових повноважень при призначенні йому розміру премії, яка призначається йому відповідним рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської Ради, до якого він звертається із відповідним листом за підсумками роботи підприємства. Фінансовий відділ готує проект відповідного рішення Виконавчого комітету, який виноситься на голосування колегіальному органу, а саме 19 членам ВК. ОСОБА_1 не був присутнім на даному засіданні, ніяким чином не міг впливати на думку та рішення членів Виконавчого комітету. Крім того зазначили, що посадовою особою управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України при складанні протоколів помилково зроблено висновок про наявність у нього, як директора підприємства, реального конфлікту інтересів, який полягав в наявності у ОСОБА_1 перед та при підписанням листа, а саме в поліпшенні свого матеріального стану, так як останній розумів і усвідомлював, що саме він має отримати грошові кошти у вигляді премії в розмірі 3-х місячних посадових окладів. На їх погляд є наявність потенційного, а не реального конфлікту інтересів, так як відсутня наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів. Просили закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Прокурор у судовому засіданні вважала, що вина ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю доведена та підтверджується наявними письмовими доказами, зазначила, що ОСОБА_1 дійсно, перебуваючи на посаді директора КП Вишгородської міської Ради «Вишгородпастранс» та будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник до та при підписанні відповідного листа, зареєстрованого у Вишгородській міській Раді 23.06.2021 за № 2-26/3482 про надання дозволу на преміювання самого себе в розмірі трьох місячних посадових окладів за ІІ квартал 2021 року, що є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона є секретарем Виконавчої ради Вишгородської міської Ради. Дійсно, ОСОБА_1 звертався із зазначеним листом щодо його преміювання, який надійшов до фінансового відділу Вишгородської міської Ради. Фінансовий відділ готує відповідний доклад для членів Виконавчого комітету ВМР щодо підсумків роботи КП Вишгородської міської Ради «Вишгородпастранс», за розглядом якого більшість членів Виконавчої ради, а всього їх 19, приймають рішення щодо преміювання Директора підприємства. Це визначено Регламентом роботи Виконавчого комітету Вишгородської міської Ради. Згідно протоколу №9 від 15.07.2021 року на засіданні були присутні 13 членів ВК ВМР, які заслухали начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансового та господарсько-організаційного забезпечення ВМР ОСОБА_3 щодо розгляду звернень відносно преміювання низки осіб, в тому числі і ОСОБА_1 . За преміювання проголосувало 13 членів ВК ВМР. Після чого міський голова підписав відповідне рішення. ОСОБА_1 на засіданні не був присутнім і його не запрошували.

Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її представника, думку прокурора, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Так, судом встановлено, що відповідно до Статуту КП ВМР «Вишгородпастранс», затвердженого рішенням Вишгородської міської Ради № 44/1 від 04.09.2018 року, підприємство належить до комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода, підконтрольне та підзвітне Вишгородській міській Раді й знаходиться в управлінні виконавчого комітету ВМР, є юридичною особою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в установах банку, діє на принципах повного господарського розрахунку та самостійності, відповідає по всім зобов`язанням, має відокремлене майно. Власник здійснює свої права по управлінню підприємством безпосередньо або через уповноважений ним орган Виконавчий комітет ВМР. Керівник підприємства (директор) призначається на посаду міським головою шляхом укладення контракту та організовує діяльність підприємства.

Так, адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в різному обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їхніх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ, організацій, структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Згідно контракту від 12.02.2021 року, укладений між Вишгородським міським головою та ОСОБА_1 , останньому, як директору підприємства КП ВМР «Вишгородпастранс», визначені права та обов`язки. Відповідно до п. 3 Контракту розмір преміювання за підсумками роботи за квартал можуть бути встановлені в розмірі до трьох місячних посадових окладів Директора Підприємства за умови виконання показників обсягів надання послуг, зниження собівартості послуг, зростання продуктивності праці, при наявності прибутку від основної діяльності та виплати всіх передбачених податків до бюджету та дивідендів, якщо вони встановлені. Премії виплачуються Директору на підставі відповідного розпорядження міського голови.

ОСОБА_1 , як директор КП ВМР «Вишгородпастранс» звернувся із листом на ім`я Вишгородського міського голови ОСОБА_4 щодо погодження виплати йому премії за ІІ квартал 2021 року в розмірі трьох місячних посадових оклада, яке було зареєстроване 23.06.2021 року за № 2-26/3482.

Згідно протоколу засідання Виконавчого комітету ВМР №9 від 15.07.2021 року був заслуханий начальник відділу бухгалтерського обліку, фінансового та господарсько-організаційного забезпечення ВМР ОСОБА_3 щодо розгляду звернень відносно преміювання низки осіб, в тому числі і ОСОБА_1 . За преміювання проголосувало 13 членів ВК ВМР.

Рішенням ВК ВМР від 15.07.2021 року № 315 за результатами розгляду звернення від директора КП ВМР «Вишгородпастранс» від 23.06.2021 року дозволено виплатити ОСОБА_1 премію за підсумками роботи за 2 квартал 2021 року у розмірі трьох місячних окладів в межах кошторисних призначень на 2021 рік.

Згідно листа ВК Вишгородської міської Ради від 26.12.2022 №2-28/2329 Управлінню стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України повідомлено про те, що від ОСОБА_1 не надходили відомості про наявність у нього реального конфлікту інтересів протягом 2021-2022 років.

За змістом абз. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією, та діяння, що не містять ознак корупції, але порушують встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинені особою, зазначені у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено поняття «реальний конфлікт інтересів» - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

«Приватний інтерес» - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06 жовтня 2010 року № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміна «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобіганні корупції» особи, зазначені у п. 1,2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів, вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Згідно з диспозицією ч. 1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

За змістом ст. 172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАПу сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», суд приходить до переконання, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, хоча ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч.1ст.172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

При вирішенні питання про наявність або відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, суд виходить з встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним норм діючого законодавства.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Методичними рекомендаціями щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції», затвердженими Наказом Національного агентств з питань запобіганн корупції № 5 від 02.04.2021 року, врегульовані питання щодо визначення конфлікту інтересів та визначено його складові, зокрема: приватний інтерес, суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями (для реального конфлікту інтересів) та службові представницькі інтереси.

Пунктом 2.3 вищевказаних Методичних рекомендацій визначено, що приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій лише під час реалізації службових /представницьких повноважень, які є дискреційними.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів або осіб, уповноважених на прийняття управлінських рішень, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково їх вид і зміст, або можливість вибору на власний розсуд одного з кількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

З урахуванням положень Закону України «Про запобігання корупції», Методичних рекомендацій щодо застосування окремих його положень, наявність локальних нормативних актів на підприємстві, а саме Статуту підприємства та контракту, а також повноважень Виконавчого комітету Вишгородської міської Ради, виключали у ОСОБА_1 можливість, як директора підприємства, діяти на власний розсуд (остаточно встановлювати розмір преміювання відносно себе).

В даному випадку у ОСОБА_1 , як директора підприємства, були відсутні дискреційні повноваження, що виключало наявність реального конфлікту.

При визначенні ВК ВМР остаточного розміру премії ОСОБА_1 приватний інтерес останнього, як директора підприємства, не міг впливати на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення щодо преміювання, вчинення чи не вчинення дій, оскільки приватний інтерес має вплив лише при реалізації дискреційних службових/представницьких повноважень.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачених ч. 1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

З огляду на викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

У свою чергу, уповноваженою особою, яка склала відповідні протоколи, не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що виливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, зокрема не встановлено, що підписання зазначених в протоколах наказів було упередженим, таким, що мало за мету приватний інтерес, а також завдало шкоди інтересам служби.

Таким чином суд вважає, що в діях ОСОБА_1 до та після підписання листа, який зареєстрований у Вишгродскій міській Раді 23.06.2021 року за № 2-26/3482 про погодження йому премії відсутня суперечність між його особистими інтересами та службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих йому службових повноважень.

З протоколів про адміністративні правопорушення та доданих до них доказів не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 як директора КП ВМР «Вишгородпастранс» та підписанням листа про преміювання, не зазначено в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв.

Згідно п.п.1.1.1 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017р. № 839, «відсутність дискреційних повноважень виключає наявність реального конфлікту інтересів».

Таким чином, зазначені обставини унеможливлюють наявність факту реального впливу можливої суперечності між приватним інтересом директора КП ВМР «Вишгородпастранс» ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями щодо встановлення розміру та виплати премії, на об`єктивність або неупередженість рішень ВК ВМР.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не вбачає у діях директора КП ВМР «Вишгородпастранс» ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки реального конфлікту інтересів до та при підписанні листа, зареєстрованого у ВМР 23.06.2021 року за № 2-26/3482, щодо погодження виплати ОСОБА_1 премії у розмірі трьох місячних посадових оклада, а також відсутня така обов`язкова ознака реального конфлікту інтересів, як наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, і, відповідно, не зазначено, в чому саме такий вплив знайшов свій вияв та яким саме чином вплинув на об`єктивність прийнятого рішення.

Виходячи з вищенаведених фактів, враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях директора КП ВМР «Вишгородпастранс» ОСОБА_1 не вбачається ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Керуючись ст.ст.2,7,9,172-7,221,245,247,251,252,278-280,283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по об`єднаній справі за № 363/1090/23 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1, ч. 2 ст. 172 - 7 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Т.В.Шубочкіна