справа № 492/77/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 травня 2022 року м.Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Гусєва Н.Д.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новоселівка Арцизького району Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, фізичної особи-підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

20 січня 2022 року о 12 год. 41 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи в продовольчому магазині, розташованому по АДРЕСА_1 , здійснила продаж однієї пляшки алкогольного пива марки «Янтар» за 20,00 грн., ОСОБА_2 , без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом), чим порушила порядок провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення визнала, щиро розкаялася, особисто надавши пояснення, які повністю узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення, та іншими матеріалами справи.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що притягувана своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а її провина у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 905008 від 20 січня 2022 року; випискою ЄО-224 від 20 січня 2022 року; довідкою від 27 січня 2022 року про результати розгляду матеріалів за повідомленням відносно ОСОБА_1 ; протоколом вилучення речей і документів від 20 січня 2021 року (алкогольне пиво: «Чернігівське світле» об`ємом 0,5 літра - 19 пляшок; «Янтар» об`ємом 2 літра - 7 пляшок; «Львівське 1715» об`ємом 2,3 літра - 3 пляшки; «Закарпатське» об`ємом 2 літра - 3 пляшки; «Бочкове» об`ємом 2 літра - 1 пляшка; «Київське» об`ємом 1,95 літра - 3 пляшки; горілка «Миронівська» об`ємом 0,5 літра - 24 пляшок; грошові кошти у сумі 20,00 грн.); поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; поясненнями самої притягуваної ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи.

З вищевикладеного та досліджених суддею доказів випливає, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 7 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», які відповідно передбачають, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», 20 січня 2022 року, здійснювала продаж алкогольних напоїв, без ліцензії на право роздрібної алкогольними напоями.

Таким чином, з викладеного випливає, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення та підтверджується доказами, дослідженими суддею, однак, суддя вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Розглядаючи питання щодо строку давності в адміністративному провадженні в контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, суд першої інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі: Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення… .

Поняття кримінальне обвинувачення має автономне значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (справа Блохін проти Росії, рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п.30).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, Ігор Паскарі проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Тому, стаття 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в контексті ст. 6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості кримінального обвинувачення включно зі стадією проголошення судового рішення.

Загалом гарантії статті 6 пункту 1 Конвенції застосовуються до апеляційного оскарження, коли ця інстанція є завершальною стадією відповідного провадження і його результат може бути вирішальним для притягнутих до відповідальності осіб.

Правове регулювання прав та свобод людини за національним законом полягає у створенні необхідних умов, якими слід забезпечити невідворотність адміністративної відповідальності.

В той же час має бути забезпечений справедливий баланс між загальним (публічним) інтересом невідворотності адміністративної відповідальності та дотриманням прав і свобод людини щодо строку давності про притягнення її до відповідальності.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, в тому числі у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії, рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», рішення від 22 жовтня 1996 року, п. 51).

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення 20 січня 2022 року. Протокол про адміністративне правопорушення складено 20 січня 2022 року та справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшла до Арцизького районного суду Одеської області 27 січня 2022 року, яка передана судді Гусєвій Н.Д. згідно з Реєстром судових справ і матеріалів, переданих на розгляд головуючому судді, - 01 лютого 2022 року та відповідно до постанови Арцизького районного суду Одеської області від 01 лютого 2022 року протокол і справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були повернуті до Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області для належного оформлення, які після виконання зазначеної постанови надійшли до Арцизького районного суду Одеської області 18 квітня 2022 року. ОСОБА_1 повідомлялася про розгляд справи, яка призначена на 19 квітня 2022 року, але розгляд справи не відбувся, оскільки ОСОБА_1 не з`явилася у судове засідання, у суду не було відомостей проте, що вона повідомлена належним чином про місце, дату і час розгляду справи. Справа була призначена на 04 травня 2022 року, але на день розгляду справи пройшло три місяці після вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, тобто після спливу строку, в межах якого, відповідно до діючого законодавства, до правопорушника може бути застосовано адміністративне стягнення.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними ( див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 7 липня 1989 року, п. 87).

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпції факту і права.

Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП).

За загальним правилом ст. 9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.

Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Згідно з положеннями статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до норм КУпАП суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

В силу ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права.

За таких підстав, в системі діючого правового регулювання та на підставі ст. 247 п. 7 КУпАП судом вирішується питання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України одним із його завдань є правове забезпечення охорони прав і свобод людини та громадянина, яке, окрім іншого, полягає також і в створенні дієвих механізмів захисту прав та законних інтересів осіб, потерпілих від злочинів.

У рішеннях Конституційного Суду України (справа1-28/20170, рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 [1]; справа № 1-36/2001, рішення від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 [2]) неодноразово зазначено про низку основоположних постулатів стосовно того, що:

- Україна є демократичною, правовою державою;

- у нашій країні визнано і діє принцип верховенства права;

- Конституція України має найвищу юридичну силу; закони й інші нормативно-правові акти приймають на підставі Конституції України та повинні відповідати їй;

- людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку визнано в Україні найвищою соціальною цінністю;

- права та свободи людини, їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження й забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

З огляду на ці конституційно-правові приписи, однозначно можна дійти висновку, що на державу покладено обов`язок, щодо вжиття дієвих й ефективних заходів, спрямованих на гарантоване поновлення порушених прав людини, зокрема прав потерпілого, якому завдано шкоду злочином.

Конституція України захищає права і свободи людини і громадянина на підставі рівності всіх перед законом і судом, забезпечує доступ до правосуддя і компенсації спричиненої шкоди.

На державу покладено обов`язок запобігати і припинити в установленому законом порядку будь-які посягання, що спричиняють шкоду, моральні страждання та забезпечити потерпілому від правопорушення, насамперед в суді, свої права і законні інтереси любим не забороненим законом засобом.

Разом з тим, обов`язок держави забезпечити поновлення прав потерпілого від злочину не повинно залежати від наділенням його права визначити необхідність здійснити винесення процесуального документу у відношенні тої чи іншої особи за межами покладеними на цю особу відповідальності, таке право в силу публічного характеру притягнення до відповідальності належить тільки державі в особі законодавчих і правозастосовувальних органів.

Правосуддя в Україні здійснюється тільки судом. Держава зобов`язана гарантувати захист прав усім учасникам судового процесу чиї права та законні інтереси безпосередньо зачіпає провадження по справі, забезпечити належну можливість відстоюванню своїх прав і законних інтересів на всіх стадіях судового провадження будь-яким не забороненим законом способом.

В цих цілях, законодавець, діючи в рамках наданих дискреційними повноваженнями, включив таку нереабілітуючу обставину, як сплив строків давності адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд першої інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення, за закінченням строку давності, що передбачений національним законом - частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Строк давності спливає і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді першої інстанції, оскільки будь-які процесуальні дії та інші обставини (неможливість виклику в судове засідання учасників справи не з вини суду) протягом цих строків не припиняють їх перебігу.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм КУпАП дозволяє дійти висновку, що закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Тому, ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, проте у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 265 КУпАП вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи про адміністративне правопорушення протоколу вилучення речей і документів (тимчасового обмеження фактичного володіння річчю) від 20 січня 2022 року, вилучено (алкогольне пиво: «Чернігівське світле» об`ємом 0,5 літра - 19 пляшок; «Янтар» об`ємом 2 літра - 7 пляшок; «Львівське 1715» об`ємом 2,3 літра - 3 пляшки; «Закарпатське» об`ємом 2 літра - 3 пляшки; «Бочкове» об`ємом 2 літра - 1 пляшка; «Київське» об`ємом 1,95 літра - 3 пляшки; горілка «Миронівська» об`ємом 0,5 літра - 24 пляшок; грошові кошти у сумі 20,00 грн.).

Враховуючи, що провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суддя прийшов до висновку про повернення вилучених на підставі вищевказаного протоколу у ОСОБА_1 алкогольних напоїв, володільцеві.

Керуючись ст. ст. 38, 164, 283-285, п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення № 492/77/22 відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Алкогольне пиво: «Чернігівське світле» об`ємом 0,5 літра - 19 пляшок; «Янтар» об`ємом 2 літра - 7 пляшок; «Львівське 1715» об`ємом 2,3 літра - 3 пляшки; «Закарпатське» об`ємом 2 літра - 3 пляшки; «Бочкове» об`ємом 2 літра - 1 пляшка; «Київське» об`ємом 1,95 літра - 3 пляшки; горілка «Миронівська» об`ємом 0,5 літра - 24 пляшок; грошові кошти у сумі 20,00 грн. - повернути володільцеві.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.