Справа №587/650/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Черних О. М.
Номер провадження 33/816/1/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 травня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу № 587/650/21 про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 05.05.2021, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП, оскільки суддя суду першої інстанції при розгляді справи допустив формальне ставлення до вирішення справи, з`ясував обставини неповно та не всебічно, не проаналізував досліджені докази та не надав їм належної юридичної оцінки, не надав можливості скористатися правовою допомогою, що фактично призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували сам факт керування т/з, поліцейські права йому не роз`яснювали, фіксування в повному обсязі не здійснювалося, а мала місце лише відео фіксація його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 05.05.2021 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн. судового збору.

Згідно постанови, 04.04.2021 року близько 18:30 в с. Головашівка, Сумського району, Сумської області, ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 2104, д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження в справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 173062 від 04.04.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_1 керував т/з із ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження такого огляду у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 04.04.2021 (а. с. 2, 3), згідно яких у їх присутності працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що він відмовився;

- відеозаписами з портативних відео реєстраторів працівників поліції, на яких зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у своїх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиним або ж вирішальним доказом для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками наркотичного сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану такого сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейським викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що відповідає приписам п. 2-3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». При цьому питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського (суб`єктивне припущення про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак сп`яніння), тому відповідні доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Не заслуговують на увагу і твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо ненадання можливості скористатися правовою допомогою, що фактично призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. При цьому ОСОБА_1 мав достатньо часу для звернення до професійних адвокатів та отримання кваліфікованої юридичної допомоги як до розгляду справи у суді першої інстанції, так і її розгляду апеляційним судом.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що він не керував т/з, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з відеозаписів вбачається, що після зупинки т/з ВАЗ 2104, д. н. з. НОМЕР_1 за кермом знаходився саме він. Вартою уваги є також та обставина, що ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факту керування ним автомобілем та спілкувався з поліцейськими безпосередньо як водій.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не роз`яснення працівниками поліції його прав спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний останнім, згідно якого ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Відсутність безперервного відеозапису обставин події за участю ОСОБА_1 жодним чином не спростовує висновків судді суду першої інстанції про наявність в діях водія складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відмова останнього від проходження огляду чітко зафіксована на відео файлі наданому працівником поліції і при його огляді не викликає сумніву у достовірності, тому відеозаписи є належним та допустимим доказом.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких доказів того, що працівники поліції здійснювали тиск/вплив на ОСОБА_1 з метою примушування його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння як і того, що він звертався до компетентних органів з відповідними заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій поліцейських матеріали справи не містять.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку (з дослідженими доказами в суді апеляційної інстанції) для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 282 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 05.05.2021 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов