Справа № 125/1152/21
Провадження № 33/801/304/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Олійник Г.Є., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2021 о 01:23 год. ОСОБА_1 по вул. Центральній у с. Пляцина Жмеринського району Вінницької області керував скутером марки "Honda dio", б/н, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою приладу алкотестер "Драгер-6810" (результат 0,30 %). Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами, що містяться в матеріалах справи.

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що вказана постанова є незаконною та необгрунтованою, просив її скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а у разі неприйняття доводів щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, останній просив постанову районного суду скасувати та застосувати до нього захід впливу у виді попередження.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги заявником зазначено, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 був неповнолітнім, що визнається обставиною, яка пом`якшує відповідальність.

Також, судом незаконно застосовано до ОСОБА_1 таке покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останній на час вчинення правопорушення не був водієм, так як посвідчення водія не отримував.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також не містять даних про об`єм двигуна скутера, а тому не з`ясовано чи є він транспортним засобом в розумінні ст. 130 КУпАП,

Долучений до матеріалів справи відеозапис не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки він не містить повної, безперервної фіксації, а з наданих працівниками поліції матеріалів незрозуміло, яким технічним засобом проводилась відеофіксація, хто її проводив, дата та час її проведення.

Окрім іншого, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому, в апеляційній скарзі заявником зазначено, що розгляд справи він просить проводити у його відсутність.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

На підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 зазначає, що копію оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку він не отримував, однак отримав її в приміщенні суду 11.04.2022, що підтверджується розпискою останнього.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №222441, 12.07.2021 о 01:23 год. ОСОБА_1 по вул. Центральній у с. Пляцина керував скутером марки "Honda dio", б/н, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою приладу алкотестер "Драгер-6810", чим порушив вимоги п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно з чеком приладу Драгер від 12.07.2021, 12.07.2021 о 01:23 год. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 0,30 %.

Пунктом 2.9. «а» Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Згідно п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини щодо керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння також підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи. Із вказаного відеозапису слідує, що гр. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, в результаті якого встановлено, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів у справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не містить повної та безперервної фіксації, до уваги судом не приймаються, оскільки вказаний відеозапис є чітким, змістовним та таким, що повністю відтворює хронологію подій, що відбувалися за участю правопорушника. А відсутність у матеріалах справи даних про те, яким технічним засобом проводилась відеофіксація, хто її проводив, дата та час її проведення не може свідчити про не дійсність інформації, що міститься в матеріалах справи.

Твердження скаржника про те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого чітко вбачається факт керування останнім скутером. При цьому, із вказаного відео також вбачається, що сам правопорушник підтвердив факт керування даним транспортним засобом та факт вживання алкогольного напою, а саме пива.

Щодо посилання скаржника на ту обставину, що він на момент вчинення правопорушення був неповнолітнім, то суд звертає увагу на наступне.

Статтею 12 КУпАП передбачено, що адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Відповідно до вимог статті 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

В той же час, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто останньому, станом на 12.07.2021 - дату вчинення адміністративного правопорушення, виповнилось сімнадцять років, відповідно останній підлягає адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення у вигляді штрафу відповідає вимогам статті 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Так, судом враховано, що правопорушення вчинено неповнолітньою особою, прийнято до уваги ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також насамперед враховано характер вчиненого правопорушення, який пов`язаний із необхідністю забезпечення безпеки дорожнього руху, і відповідно відсутні підстави для застосування до правопорушника заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу.

Щодо посилання скаржника на те, що не було з`ясовано який робочий об`єм має двигун мопеда, і що він не є транспортним засобом в розумінні ст. 130 КУпАП, то вказане посилання є безпідставним з огляду на наступне.

Так, пункт 1.10 ПДР України доповнено наступним поняттям: «мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт».

Крім того, пунктом 2.13 ПДР України містить розмежування транспортних засобів за категоріями, де зазначено, що до категорій А1 належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, що мають двигун об`ємом до 50 куб. см. або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України, транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Отже, термін транспортний засіб, охоплює й поняття «мопед», а тому, виходячи з тлумачення термінів, що містяться у ПДР України, мопед належить до транспортних засобів в розумінні частини першої статті 130 КУпАП.

Оскільки станом на час керування ОСОБА_1 мопедом марки "Honda dio" діяли ПДР України із вказаними вище змінами, то на останнього поширюються вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, тобто заборона керувати транспортним засобом, в даному конкретному випадку - мопедом, у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є обґрунтованим та підтверджується наявними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №222441 від 12.07.2021; чеком приладу алкотестера Драгер від 12.07.2021; відеозаписом, що міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в частині того, що визнаючи його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладаючи на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, суд першої інстанції безпідставно позбавив його такого права, а саме на керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 таким спеціальним правом наділений не був.

Так, згідно з частиною першою статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Статтею 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).

Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з довідкою, виданою Територіальним сервісним центром МВС №0541 у Вінницькій області №31/2-596 від 25.04.2022, що міститься в матеріалах справи, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія не отримував.

Згідно з пунктом 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа взагалі його не мала.

Таким чином, з аналізу наведених норм права та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортними засобами, а тому останнього неможливо позбавити такого права.

На вказану обставину місцевий суд при розгляді справи уваги не звернув та помилково наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, при тому, що на ОСОБА_1 , який може бути віднесений до інших осіб, за санкцією частини першої статті 130 КУпАП може бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає зміні в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та вважає за необхідне виключити такий вид стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, і вважати ОСОБА_1 підданим адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень на користь держави, тобто в іншій частині постанова Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 289, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року змінити в частині накладення стягнення, виключивши з резолютивної частини постанови вказівку суду на призначення адміністративного стягнення ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В іншій частині постанову Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук