Справа № 694/494/22
Провадження № 3/694/297/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.05.2022 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 30.03.2022 року о 22.10 год. по вул. Кримського у м. Звенигородка Черкаської області, керував автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому Законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 ПДР, та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 30.03.2022 року близько 22 години він разом із своєю знайомою ОСОБА_2 , яка перебувала за кермом автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , рухались в м.Звенигородка, Черкаської області по вулиці Кримського, потім зупинились. До припаркованого автомобіля під`їхали працівники поліції та вирішили, що він керував даним автомобілем і знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, на що він відповів, що за кермом перебував не він, а ОСОБА_2 , пройти тест на стан алкогольного сп`яніння їм ніхто не пропонував. Він намагався пояснити що вони повертались від знайомих із с.Хлипнівка, Звенигородського району, так як у них по дорозі заглохла машина, тому вони вчасно не встигли повернутись, до комендантської години. Також він намагався їм пояснити, що за кермом був не він, а ОСОБА_2 , але йому не повірили, після цього працівники поліції склали на нього адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП України.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона зі своїм знайомим ОСОБА_1 повертались від друзів, які проживають в с.Хлипнівка, Звенигородського району за кермом була вона. По дорозі додому у них заглохла машина і вони не встигли повернутись до комендантської години. До припаркованого автомобіля на вул.Кримського в м.Звенигородка, Черкаської області до них під`їхали працівники поліції та вирішили, що за кермом був ОСОБА_1 ,який перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Пройти тест на стан алкогольного сп`яніння їм ніхто не пропонував. І ОСОБА_1 і вона намагалися працівникам поліції пояснити, що за кермом була вона а не ОСОБА_1 , але працівники поліції їм не повірили та склали протокол на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він перебував у добовому чергуванні від громадського формування самооборони в м.Звенигородка. Патрулючи вулицю Кримського в м.Звенигородка він побачив припаркований автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 до якого під`їхали працівники поліції. Коли він до них під`їхав то побачив чоловіка та жінку. Працівники поліції йому повідомили, що водій, а саме ОСОБА_1 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 намагався їм пояснити, що за кермом був не він, а ОСОБА_2 , яка також підтвердила цей факт. При цьому у гр.. ОСОБА_1 виник конфлікт через вказане з працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.

Положеннями п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

До матеріалів справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не додано жодного іншого доказу, який би підтвердив вину ОСОБА_1 .

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 стоїть в наручниках коло автомобіля і не заперечує, що вживав алкоголь. Подальші уривки відеозапису зроблені в приміщенні РВП. Разом з тим з жодних записів не вбачається, хто керував автомобілем і чи рухався він взагалі, не вбачається, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти освідування, а він відмовився.

Жодних доказів, які б спростовували твердження ОСОБА_1 , що він взагалі не керував автомобілем, до матеріалів справи не надано.

Водій це особа, яка керує транспортним засобом і має при собі посвідчення водія відповідної категорії, однак докази, що ОСОБА_1 30.03.2022 року керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції відсутні.

Відомості, які містяться в протоколі не можуть бути самостійним доказом доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, протокол про адміністративні правопорушення, складенени відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю та недостатністю належних, об`єктивних та обґрунтованих доказів, що підтверджують його вину, а обставини викладені у протоколі працівником поліції, не відповідають фактичним обставинам справи, що й не відповідає вимозі достатності доказів, а тому провадження в даній справі слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодекс у.

Особа, що склала адміністративний протокол зобов`язана надати до суду докази, які б доводили наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини` стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення через недоведеність належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.7,221,247,252,256,279,283,284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Черкаського апеляційного суду.

Суддя Д.І. Сакун