Справа № 454/471/22 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 33/811/392/22 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 30 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь держави судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Згідно з постановою судді, водій ОСОБА_1 06.02.2022 року о 23.07 год. в с. Бендюга по вул. Шахтарська Червоноградського району в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідала обстановці. Водій від огляду на стан сп`яніння відмовився в законному порядку.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати постанову Сокальського районного суду Львівської області від 30.03.2022 та провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає що таку слід скасувати, як незаконну та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, постанова винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, протокол не відповідає вимогам закону, процедура складення самого протоколу порушена, не було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, обов`язки та наслідки у випадку відмови від проходження медичного огляду, працівниками поліції порушено вимоги Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції.

Звертає увагу, що апелянт був присутнім в судовому засіданні, вину не визнав, та ніби то давав пояснення, що є аналогічними тим, що подані в письмовому запереченні, однак дане твердження не відповідає дійсності. Стверджує, що судове засідання було призначено на 30.03.2022, в цей день апелянт прибув до суду та чекав на засідання в приміщенні суду, до залу судових засідань чи кабінету судді його запрошено не було, жодних пояснень він не давав, та в цей же день звернувся в канцелярію суду із скаргою про те, що суддя винесла постанову по справі поки він очікував в коридорі, саме ця скарга та відмічена повістка суддею свідчать про його присутність та бажання взяти участь в розгляді справи та реалізувати своє право на захист.

Вказує, що в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_2 направлявся на проведення медичного огляду, однак про кого йде мова невідомо, дане прізвище не має до справи жодного відношення.

Зазначає, що в судовому засіданні мав намір наголосити на невідповідність по часу відео файлів, наданих працівниками поліції, котрі також не були взяті до уваги судом та не оцінені належним чином з точки зору доказовості, в судове засідання працівників поліції не викликали.

Наголошує, що поліцейським не залучено свідків, корі могли б ствердити сам факт складення протоколу та те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису та отримання протоколу і підтвердити його відмову відеодоказом.

Щодо відеозапису, наданого поліцейським зазначає, що на відеозаписі не містяться моменти де він відмовляється від підпису протоколу (в тому числі затримання), свідків та їх підписи в протоколі, що ствердили відмову від підпису, сам момент складення протоколу, присутність «темного» відеозапису без зображення осіб на ньому, наданні скерування для проходження медичного огляду. Крім цього, відеозапис наданий поліцейським складається з декількох файлів з різних носіїв, котрі є непослідовними між собою за часом подій, що відбувались, також не є безперервним, а є вибірковим та постійно переривається, а тому, на думку апелянта, його не можна вважати належним та допустимим доказом у справі.

Вважає, що працівниками поліції умисно не надано всіх відеофайлів, оскільки на них апелянт вимагав проходження огляду у встановленому порядку та хотів скористатися правовою допомогою, в чому йому було категорично відмовлено, також працівник поліції безпричинно забрав мобільних телефон, що перешкодило апелянту скористатись юридичною допомогою.

Вказує, що на відео є частина запису, де апелянт відмовляється від проходження огляду в медзакладі, однак перед відмовою зазначає, що наполягав на отриманні направлення на огляд та запрошення двох свідків, при цьому працівники поліції свідомо вирізали або умисно не відзняли це і не надали частину запису з відмовою, що суперечить Інструкції. Вважає, що з метою повного та об`єктивного дослідження доказів суд першої інстанції повинен був витребувати відеозапис, який є суцільним.

Зазначає, що враховуючи те, що доданий до протоколу відеозапис змінювався чи редагувався, а тому існують сумніви в автентичності оригіналу, у зв`язку із чим, доданий до протоколу відеозапис суд мав визнати неналежним та недопустимим доказом в справі через невідповідність часу на ньому, не безперервності та вибірковості запису.

Наголошує, що протокол на місці не складався, свідків на місці події не було, момент складення протоколу та моєї нібито відмови від підпису на відеозаписі не зафіксований, матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення від керування транспортним засобом та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів адміністративного провадження.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність заст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає і в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п.2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 125490 від 06.02.2022 (а.с.1), протоколом про адміністративне затримання АА №128631 від 06.02.2022 (а.с.3), актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.02.2022 (а.с.5), відеозаписом події, який розміщений на DVD-R диску (а.с.8)

Наведеними вище доказами підтверджується, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що і стало підставою для складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №125490 від 06.02.2022 (а.с.1), з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 06.02.2022 року о 23.07 год. в с. Бендюга по вул. Шахтарська Червоноградського району в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідала обстановці. Водій від огляду на стан сп`яніння відмовився в законному порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КупАП.

Так, факт відмови ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом події, який містить фіксацію обставин події, з яких вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу інспектора пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився.

Обставини викладені у протоколі підтверджуються і відеозаписом події, який містить фіксацію обставин події, з яких вбачається,, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, в подальшому останній повторював те, що він не заперечує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, затягуючи час, протягом тривалого періоду часу, ігнорував неодноразові вимоги (пропозиції) працівників поліції, щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. Тобто вчиняв дії спрямовані на затягування часу, який у працівників поліції був обмежений, оскільки вони зобов`язані забезпечити доставку особи у медичний заклад протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення такого огляду. Так, в подальшому, як вбачається із відеозапису події, яка мале місце 06.02.2022, ОСОБА_1 на вимогу інспектора пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоров`я відмовився.

Також, факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння підтверджено направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради».

Покликання ОСОБА_1 на те, що він не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу та розцінюється апеляційним судом як спосіб уникнення адміністративної відповідальності за вчинене.

Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом стверджується долученим до протоколу відеозаписом події.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відеофіксація події здійснювалась не повністю, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що відеозапис, долучений працівниками поліції не є належним доказом, оскільки він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки відповідно ч.1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що дотримано в повному обсязі як працівниками поліції, так і судом.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо незазначення в протоколі про адміністративне правопорушення свідків огляду на стан сп`яніння, то такі є безпідставними з огляду на вимоги ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до яких під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаних вимог Закону, працівниками поліції було дотримано у повному обсязі, оскільки було застосовані технічні засоби відеозапису та матеріали відеозапису були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. За наслідками апеляційного розгляду не встановлено істотних процесуальних порушень, як з боку працівників поліції під час складання адміністративного матеріалу, так і судом першої інстанції під час судового розгляду, які були б підставою для скасування постанови суду та звільнення особи від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Дії працівників поліції відносно ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і є безальтернативним.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 30 березня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк