Справа № 598/9/22
провадження № 3/598/457/2022
ПОСТАНОВА

іменем України

"04" травня 2022 р. Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Олещук Б.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Збаражі Тернопільської області матеріали, які надійшли від відділення поліції №2 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого,

за ч.2 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №732464 від 23.12.2021, встановлено, що: «22 грудня 2021 року о 16:00 год ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме буд. АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягало у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрози фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 ».

Постановами Збаразького районного суду від 10 січня 2022 року, 23 березня 2022 року дані матеріали справи направлялися в поліцію для додаткового оформлення зокрема з тих підстав, що у протоколі про адміністративні правопорушення не зазначено: прізвища та адреси свідків. Також, не зазначено, повністю суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КпАП, зокрема, не зазначено ознак повторності, тобто, що особою вчинено правопорушення, після того, як її протягом року було піддано адміністративному стягненню за аналогічне правопорушення. Разом з тим, в протоколі не зазначено коли саме та за якою статтею притягувався раніше ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності? Крім того, до матеріалів справи не додано належним чином завірену копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП протягом року, а також відсутні відомості та докази характеристики останнього.

Однак, дані постанови суду працівниками поліції не виконані.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно з п.9 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06 листопада 2015 року, при складанні протоколу зазначається, у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, за яким передбачається відповідальність особи, яка, будучи протягом року підданою адміністративному стягненню за вчинення домашнього насильства, знову вчинила домашнє насильство, тобто дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У порушення вищевказаних вимог законодавства в протоколі про адміністративне правопорушення, не конкретизована суть адміністративного правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме фабула правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеному у статті КУпАП, за якою складено протокол. Так, у протоколі не зазначено, що будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за вчинення домашнього насильства, особа повторно вчинила домашнє насильство, тобто фабула правопорушення містить ознаки зовсім іншого складу адміністративного правопорушення, а саме, правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За змістом ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має розглядатись судом у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суд не вправі у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначалися у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Таким чином, протокол фактично складено за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, але дії особи, кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Оскільки у тексті протоколу відсутнє посилання на повторність та по матеріалам справи мова йде саме про ч.1 ст.173-2 КУпАП, тому суд вважає, що працівник поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, або не правильно зазначив частину статті, або не вірно виклав фабулу адміністративного правопорушення. Зазначені недоліки протоколу не можуть бути усунуті в судовому засіданні.

У зв`язку з викладеним, протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0.42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Маліге проти Франції» («Malige v. France», заява № 27812/95, рішення від 23 вересня 1998 року) ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією.

Частина друга ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи із наведеної практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Також в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що оскільки постанови Збаразького районного суду від 10 січня 2022 року, 23 березня 2022 року про належне оформлення матеріалів даної справи органами Національної поліції не виконані, те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не викладено повністю суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, відсутні належні відомості та докази, необхідні для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП слід відмовити, а справу провадженням закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та за недоведеністю вказаного у протоколі адміністративного правопорушення, тобто згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.7, 247, 251, 255, 254, 259, 283, 284 КУпАП, суддя,

постановив:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадженням закрити.

Дана постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Дана повна постанова суду складена, підписана і проголошена суддею 04 травня 2022 року.

Суддя Богдан Олещук