ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
06 травня 2022 рокуСправа №: 695/3918/21
Номер провадження 3/695/220/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ватажок-Сташинська А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли із Державної екологічної інспекції Центрального округу, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 91 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 08.12.2021 № 02420 заступник директора ДО ЛГ «Білоозерське» ОСОБА_1 о 13 год 00 хв 08.12.2021 порушив правила охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а саме: виявлено перевищення ліміту та дозволу на спеціальне використання природних ресурсів в кв 66 вид 9, кв 118 вид 2, кв 118 вид 3, кв 66 вид 4, кв 118 вид 4 в урочищі «Ліплявська дача» ДО «ЛГ «Білоозерське» в межах НПП «Білоозерський», що є порушенням ст. 7, 8, 9, 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 91 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Вак Володимир Іванович, позицію якого підтримав ОСОБА_1 , просив закрити провадження у справі про притягнення його довірителя до адміністративної відповідальності за ст. 91 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Дане клопотання аргументував тим, що відповідальність за перевищення затверджених лімітів та нормативів використання природних ресурсів передбачена ст. 91-2 КУпАП. Також в обґрунтування свого клопотання адвокат Вак Володимир Іванович зазначив, що Національний природний парк «Білоозерський» як юридична особа існує з 28.12.2021, тобто на момент складання протоколу щодо ОСОБА_1 НПП «Білоозерський» не існувало, що, на думку захисника, свідчить про незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 91 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Статтею 91 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за здійснення в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони об`єктів природно-заповідного фонду. Предмет посягання території та об`єкти природно-заповідного фонду.

Відповідно до преамбули Закону України «Про природно-заповідний фонд України» природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України належать природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.

Завдані внаслідок обмеження (обтяження) у землекористуванні втрати відшкодовуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом: встановлення заповідного режиму; організації систематичних спостережень за станом заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення комплексних досліджень з метою розробки наукових основ їх збереження та ефективного використання; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля; запровадження економічних важелів стимулювання їх охорони; здійснення державного та громадського контролю за додержанням режиму їх охорони та використання; встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення широкого міжнародного співробітництва у цій сфері; проведення інших заходів з метою збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.

До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням:

заповідна зона - призначена для охорони та відновлення найбільш цінних природних комплексів, режим якої визначається відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників;

зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони;

зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об`єктів обслуговування відвідувачів парку; тут забороняється будь-яка господарська діяльність, що не пов`язана з цільовим призначенням цієї функціональної зони або може шкідливо вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони і зони регульованої рекреації;

господарська зона - у її межах забороняються рубки головного користування і проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників.

На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку.

Зонування території національного природного парку, рекреаційна та інша діяльність на його території провадяться відповідно до Положення про національний природний парк та Проекту організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, при цьому діяльність національного природного парку спрямовується на доведення площі заповідної зони національного природного парку до рівня не менше 20 відсотків загальної площі.

Забороняється проведення рубок головного користування та всіх видів поступових та суцільних рубок, вирубування дуплястих дерев, а також добування піску та гравію в річках та інших водоймах у заповідній зоні національних природних парків.

Зменшення заповідної зони не допускається, на межах заповідної зони встановлюються спеціальні знаки, а дороги, що ведуть у заповідну зону, перекриваються шлагбаумами.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України.

Порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається Земельним Кодексом України (ч. 4 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Згідно з ч. 5 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Указом Президента України від 11.12.2009 № 1048/2009 «Про створення національного природного парку «Білоозерський» з метою вдосконалення управління збереженням, відтворенням і рекреаційним використанням типових та унікальних природних комплексів, що мають важливе природоохоронне, наукове, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення, відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» створити на території Переяслав-Хмельницького району Київської області та Канівського району Черкаської області національний природний парк «Білоозерський».

До території національного природного парку «Білоозерський» погоджено в установленому порядку включення 7014,44 гектара земель державної власності, які вилучаються у Державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» і надаються національному природному парку в постійне користування.

При цьому ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», в редакції чинній станом на день винесення Указа Президента України від 11.12.2009 № 1048/2009, було встановлено, що з метою недопущення знищення або руйнування в результаті господарської діяльності цінних для заповідання природних територій та об`єктів до прийняття у встановленому порядку рішень про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду і виділення необхідних для цього коштів проводиться їх резервування.

Території, що резервуються з метою наступного заповідання, залишаються у віданні їх землевласників та землекористувачів і використовуються за цільовим призначенням з додержанням особливих вимог охорони навколишнього природного середовища, що визначаються рішеннями про резервування. При цьому власникам та користувачам природних ресурсів з метою відшкодування збитків, пов`язаних з обмеженням господарської діяльності, можуть встановлюватися пільги з урахуванням статті 49 цього Закону.

Рішення про резервування приймаються органами, уповноваженими приймати рішення про створення й оголошення відповідних територій та об`єктів природно-заповідного фонду на основі в порядку, передбаченому статтями 52 і 53 цього Закону.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 91 КУпАП, суддя зауважує, що об`єктивна сторона даного правопорушення виражається у здійсненні в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду (формально матеріальний).

На підтвердження наявності вини у діях ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП до матеріалів справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення від 08.12.2021 № 02420 також надано Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19.02.2010 № 85 «Про затвердження Положення про національний природний парк «Білоозерський» та Положення про національний природний парк «Білоозерський», затверджене вказаним наказом, відповідно до п. 4.6 якого використання природних ресурсів у межах території НПП «Білоозерський» здійснюється у межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів відповідно до чинного законодавства, а п. 4.4 передбачено, що у разі термінової необхідності за клопотанням НТР НПП «Білоозерський», з дозволу Мінприроди, на його території можуть проводитись заходи, спрямовані на охорону природних комплексів, ліквідацію наслідків аварій, стихійного лиха (в тому числі санітарні рубки, пов`язані з ліквідацією осередків шкідників та хвороб, розробка вітровалів, сніговалів, буреломів тощо) та в інших цілях, що не передбачені Проектом організації.

При цьому пунктом 4.7. Положення про національний природний парк «Білоозерський», затвердженого Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 15.03.2021 № 188 встановлено, що на території Парку здійснюється загальне та спеціальне використання природних ресурсів.

Загальне використання природних ресурсів здійснюється відповідно до цього Положення, Проєкту організації території та з урахуванням вимог режиму території. Забезпечення додержання режиму території Парку під час використання природних ресурсів у загальному порядку покладається на його адміністрацію.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах території Парку здійснюється на підставі дозволів, виданих уповноваженими на те органами у сфері охорони навколишнього природного середовища в межах лімітів, установлених Міндовкілля.

Крім того на підтвердження наявності вини у діях ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП до матеріалів справи надано:

- затверджений заступником Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України ліміт № 176/2021 від 04.10.2021 на використання природних ресурсів у межах національного природного парку «Білоозерський» на 2021 рік (землекористувач Державна організація «Лісове господарство «Білоозерське») Київська та Черкаська область, зокрема щодо урочища «Ліплявська дача» (майстерська дільниця № 3, №4);

- дозвіл управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації № 1 від 26.10.2021 на спеціальне використання природних ресурсів в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення виданий Державній організації «Лісове господарство «Білоозерське» на використання природних ресурсів у межах національного природного парку «Білоозерський», зокрема щодо урочища «Ліплявська дача» (майстерська дільниця № 3, №4);

- лісорубні квитки серія КИ ЛРК № 007840 від 04.11.2021, серія КИ ЛРК №007947 від 23.11.2021, серія КИ ЛРК №007942 від 05.11.2021, відповідно до яких власнику лісів або постійному лісокористувачу ДО ЛГ «Білоозерське», лісництво урочище «Ліплявська дача» на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів від 26.10.2021 № 01 на 2021 рік виданого управлінням екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації дозволяється рубати в рахунок заходів з формування і оздоровлення лісів відповідно до завдань 2021 року.

При цьому факт здійснення вирубки лісів в кв 66 вид 9, кв 118 вид 2, кв 118 вид 3, кв 66 вид 4, кв 118 вид 4 в урочищі «Ліплявська дача» під час судового розгляду справи ОСОБА_1 не заперечував.

Щодо встановлених лімітів на використання природних ресурсів у межах національного природного парку «Білоозерський» ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що йому не було відомо про встановлення такого ліміту, оскільки до 2021 року такі ліміти не встановлювались.

Відтак, враховуючи, що будь-яких даних, які б спростовували обставини, що підтверджуються вказаними вище доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суддя приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП.

Щодо посилання сторони захисту на неможливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст. 91 КУпАП, у зв`язку з тим, що на момент складання протоколу щодо ОСОБА_1 НПП «Білоозерський» як юридичної особи не існувало, суддя зазначає про таке.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.12.2021 датою запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про «Національний природний парк «Білоозерський» є 28.12.2021.

Пунктом другим Указу Президента України від 11.12.2009 № 1048/2009 «Про створення національного природного парку «Білоозерський» постановлено Кабінету Міністрів України, Державному управлінню справами:

1) вирішити у шестимісячний строк у встановленому порядку питання щодо реорганізації Державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» в національний природний парк «Білоозерський»;

2) забезпечити:

затвердження у шестимісячний строк у встановленому порядку Положення про національний природний парк «Білоозерський»;

вирішення протягом 2010 року відповідно до законодавства питання щодо вилучення та надання у постійне користування національному природному парку «Білоозерський» 7014,44 гектара земель;

розроблення протягом 2010 року проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і проекту з організації та встановлення меж території національного природного парку, виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками;

розроблення протягом 2010 - 2011 років та затвердження в установленому порядку Проекту організації території національного природного парку «Білоозерський», охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів;

продовження разом із Київською та Черкаською обласними державними адміністраціями роботи з розширення території національного природного парку «Білоозерський» за рахунок включення прилеглих земель, насамперед лісового фонду;

3) передбачати під час доопрацювання проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та підготовки проектів законів про Державний бюджет України на наступні роки кошти, необхідні для функціонування національного природного парку «Білоозерський».

Водночас статтею 46-1 Земельного кодексу України визначено, що землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положеннями про ці території, об`єкти.

Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення (ч. 2 ст. 46-1 Земельного кодексу України).

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що Указом Президента України від 11.12.2009 № 1048/2009 «Про створення національного природного парку «Білоозерський» до території національного природного парку «Білоозерський» погоджено в установленому порядку включення 7014,44 гектара земель державної власності, які вилучаються у Державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» і надаються національному природному парку в постійне користування, а предметом посягання за ст. 91 КУпАП є території та об`єкти природно-заповідного фонду, та наявність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею не пов`язана з початком діяльності національного природного парку як юридичної особи та суб`єкта господарювання відповідно до положень Цивільного кодексу України, суддя приходить до висновку про безпідставність даних доводів сторони захисту.

При цьому відповідно до наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації станом на 30.12.2021 керівником НПП «Білоозерський» є ОСОБА_1 (тимчасово виконуючий обов`язки).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 08.12.2021 № 02420 ОСОБА_1 станом на день складання даного протоколу обіймав посаду заступника директора ДО ЛГ «Білоозерське», що свідчить про наявність у останнього службових обов`язків щодо дотримання правил охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

А відтак, враховуючи, що суб`єктом даного адміністративного правопорушення можуть бути як громадяни, так і посадові особи, суддя приходить до висновку про безпідставність тверджень сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП.

Щодо твердження сторони захисту на наявність недоліків у протоколі про адміністративне правопорушення № 02420 від 08.12.2021 щодо зазначення пунктів замість статтей Закону України «Про природно-заповідний фонд України», положення яких порушив своїми діями ОСОБА_1 , суддя зауважує, що брак форми протоколу про адміністративне правопорушення не спростовує факт наявності порушень в діях ОСОБА_1 вимог ст. 7, 8, 9, 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Таким чином на підставі викладеного вище, суддя вважає, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані правильно за ознаками ст. 91 КУпАП, оскільки він, будучи заступником керівника ДО ЛГ «Білоозерське», землі якого передані до НПП «Білоозерський» та на них поширюється особливий режим охорони, відтворення і використання земель, порушив правила охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, порушення допущено 08.12.2021, а отже, строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 станом на 06.05.2022 спливли.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, ураховуючи, що на час розгляду справи строки, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП, закінчились, у зв`язку з чим провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 91 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із закінченням строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Оскільки, суддя дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 9, 38, 91, 245, 247, 251, 252, 254, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 91 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови оголошено о 09 год 00 хв 10.05.2022.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська