№522/4612/22, №3/522/4604/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Гаєва Л.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли із відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, заміжньої, яка має на утриманні малолітніх дітей : ОСОБА_2 -29.09.2018 року народження та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягалась,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про те, ОСОБА_1 ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, так як залишила своїх малолітніх дітей : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без батьківського піклування на протязі 1 доби, та також порушила ст.150 СК України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не визнала вину у вчиненні адміністративного правопорушення, та пояснила про те, що вдома із дітьми знаходився її чоловік, та займався піклуванням про дітей.

Дослідивши адміністративні матеріали разом із наявними у них доказами, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст.184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на вище зазначене, виходячи із аналізу указаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено дату вчинення ОСОБА_1 указаного адміністративного правопорушення, та не було конкретизовано, у який спосіб зазначена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх малолітніх дітей, та яких саме обов`язків не виконала ОСОБА_1 .

Суддя вважає, що ксерокопія рапорту працівника поліції є недопустимим доказом, який не підтверджує винність ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення не були зазначені свідки, що можуть підтвердити обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції не були долучені відеозаписи, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Інших обставин у протоколі про адміністративне правопорушення, та у матеріалах справи не відображено, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 порушення ч.1 ст.184 КУпАП, про які зазначено у вище указаному протоколі про адміністративне правопорушення.

Працівники поліції при оформленні матеріалів адміністративної справи не долучили до протоколу про адміністративне правопорушення ні одного доказу на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідальність за яке, передбачена ч.1 ст.184 КУпАП.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При оформленні матеріалів працівник поліції не приєднав будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 вчинила указане адміністративне правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч.1 ст.184 КУпАП. Доказів того, що ОСОБА_1 вчинила ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей суду не надано.

На підставі зазначеного, суддя приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та відсутня подія указаного адміністративного правопорушення.

Тому суддя вважає необхідним закрити адміністративне провадження.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, 280, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Гаєва Л.В.