П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2022 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А.,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,зі слів тимчасово не працює,-

Встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 278539 від 01.01.2022 року, складеного відносно ОСОБА_1 ,в цей день о 04 годині 55 хвилин у м. Запоріжжі по вул.Миколи Корищенка 76 ОСОБА_2 керував автомобілем HYUNDAY Santafe номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 по суті порушення надав пояснення наступного змісту(мовою оригіналу): »Стоял возле гаража, грел машину,пояснения дам в суде »(а.с.1).

При розгляді справи в суді захисником Гончаром Д.В.заявлено клопотання про закриття провадження у справі з підстав,передбачених п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування клопотання захисник зазначає,що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин його підзахисний ОСОБА_1 автомобілем не керував,що вбачається із тексту самого протоколу,місцем вчинення правопорушення вказана неіснуюча адреса м. Запоріжжя, вул.Миколи Корищенка 76,що підтверджується інформацією з офіційного сайту ДП Укрпошта,при дослідженні відеозапису,долученого до матеріалів справи,встановлено,що водієм вказаного вище автомобіля був невстановлений чоловік у червоній куртці,тоді як ОСОБА_1 був одягнений у куртку білого кольору та не перебував за кермом автомобіля.

Всебічно вивчивши матеріали справи,з урахуванням досліджених доказів,суддя встановив, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення,яке ставиться йому за провину,за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» свого підтвердження не знайшла,з огляду на таке.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа Гурепка проти України) При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності». Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення,за яке ОСОБА_1 притягується до відповідальності (ч. 1 ст. 130 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України».

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП,адміністративним правопорушенням(проступком)визнається протиправна,винна (умисна,необережна) дія чи бездіяльність,яка посягає на громадський порядок,власність,права і свободи громадян,на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП підлягають з`ясуванню усі обставини справи, в тому числі чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного правопорушення по статті 130 КпАП України становить керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол в даному випадку складений з підстав перебування особи, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння,що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Водієм згідно п.1.10 ПДР є будь-яка особа,що керує транспортним засобом,вершник,візник,погонич тварин,який веде їх за поводдя,прирівнюється до водія.Водієм є також особа,що навчає керуванню,знаходячись безпосередньо у транспортному засобі.

Судом розглядається питання про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення виключно у межах дій, бездіяльності та обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, визначаючи наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення в межах цієї справи, суд має вирішити,чи доведено належними та допустимими доказами те, що останній у зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення час та місці керував вказаним вище автомобілем у стані алкогольного сп?яніння.

Водночас,з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не встановлено будь-яких доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 станом на 04.55 год.01.01.2022 р.,як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення,керував транспортним засобом,згадуваним вище.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений без залучення свідків,з фіксуванням події відеозаписом.

В судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_4 ,який є автором протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ,пояснив,що він у складі екіпажу патрульної поліції за викликом на службовому планшеті прибув на адресу,яку за геолокацією визначив як вул.Миколи Корищенка 76 в м.Запоріжжі,де на той час вже знаходився нерухомий автомобіль HYUNDAY Santafe номерний знак НОМЕР_1 ,за кермом якого ніхто не перебував,біля багажника стояв чоловік та пив пиво,назвався ОСОБА_1 ,відносно якого надалі проводився тест приладом Drager Alcotest з позитивним результатом. Особисто свідок ОСОБА_1 за кермом цього автомобіля перед тестуванням не бачив та не фіксував, відеозапис такої інформації не містить.

Під час дослідження відеозапису,долученого до справи про адміністративне правопорушення,встановлено,що відеозапис працівником патрульної поліції ОСОБА_4 розпочато о 04.48 год.,події,зафіксовані на відео,відбуваються біля автомобіля,який знаходиться у нерухомому стані. Під час спілкування з чоловіком у куртці білого кольору останній повідомив свої дані: ОСОБА_1 та на питання поліціянтів відповів,що машина не його,він нею не керував,поліція його не зупиняла,у багажнику автомобіля знаходиться пиво,за яким він прийшов та вже випив 2 пляшки.

Факту руху автомобіля перед зупинкою працівниками поліції під керуванням ОСОБА_1 відеозапис не містить.

З відеозапису,зробленого невідомою особою,яким з показань свідка ОСОБА_4 ,є працівник іншого підрозділу правоохоронних органів,вбачається,що на ньому зафіксовано події,які відбувалися до прибуття на місце працівників патрульної поліції.Після зупинки автомобіля HYUNDAY Santafe номерний знак НОМЕР_1 з місця водія вийшов чоловік у червоній куртці,особа якого не встановлена,оскільки він з місця події пішов.

Також за змістом протоколу,від керування автомобілем був відсторонений ОСОБА_5 ,проте не зазначено,у який спосіб,оскільки автомобіль у власника або водія не вилучався,іншій особі під керування не передавався.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається,що він складений без дотримання вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,зафіксовані не в автоматичному режимі,яка затверджена наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року,оскільки відомості,викладені у протоколі,зокрема щодо місця події,особи,яка керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння,під час розгляду справи в суді не знайшли свого підтвердження,не узгоджуються з відеозаписом,тому протокол про адміністративне правопорушення суддя не приймає до уваги як доказ при винесені постанови.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Відтак,при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,оскільки за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» не спростовані його пояснення про те,що він не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння,а його огляд на стан такого сп`яніння проводився безпідставно,як особи,яка не є водієм в розумінні закону.

За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України про тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами не доведено наявність в діях ОСОБА_1 порушень ПДР.

Як передбачено ст.247 ч.1 п.1 КпАП України, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Адміністративним правопорушенням(проступком)визнається винна(умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на суспільний порядок, власність,права та свободи громадян,на встановлений порядок управління, за які законом передбачена адміністративна відповідальність.

Оскільки в діях ОСОБА_1 не встановлено порушень ПДР, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України,а провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,суддя -

Постановила:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Суддя Ю.А.Галущенко