Справа № 136/467/22
провадження №3/136/162/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., за участі захисника адвоката Щавінського К.С., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянина України, працюючого головним ветеринарним лікарем ТОВ «Іллінецьке», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли вищевказані матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ №024820 слідує, що 31.03.2022 о 22 год. 49 хв. по вул. Полупанова, в м. Липовець, гр. ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння з явними ознаками, а саме: почервоніння очей, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.130 ч.1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 , будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення справи до суду не надав.

Водночас останній уклав договір про надання правової допомоги із захисником Щавінським К.С.

Захисник адвокат Щавінський К.С. в судовому засіданні просив провадження у справі стосовно його підзахисного закрити, вказуючи на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, який визначений ч.2 ст.266 КУпАП, зокрема відсутності відеозапису та незалучення до справи свідків, тоді як його підзахисний вказує, що такий порядок було порушено працівниками поліції, оскільки йому не пропонувався огляд взагалі в установленому порядку взагалі.

Суд, вислухавши пояснення захисника, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП надано наступні докази, які безпосередньо досліджувались судом, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №024820, відповідно до якого зазначено суть правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено вище;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 31.03.2022 о 22:51 год., відповідно до якого зазначено наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, невиразна мова, поведінка не відповідає обстановці, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, огляд не проводився водій відмовився;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який не ідентифіковано датою та часом, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1 мав ознак алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, невиразна мова, поведінка не відповідає обстановці, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, водій від проходження огляду відмовився.

Крім цього, судом встановлено, що при надходженні матеріалів справи до суду було складено Акт про відсутність додатків від 14.04.2022, зокрема про відсутність відео на диску з нагрудної камери, про що зазначено як додаток у протоколі про адміністративне правопорушення, який спрямований в адресу органу, що направив матеріали справи до суду.

На визначений судом день та час розгляду справи, уповноваженою на складання протоколу особою відповідний відеозапис не було надано, про поважність причин неможливості його надання, суд не повідомлено.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ №024820 ОСОБА_1 інкримінується як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння так і відмова від огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння.

Водночас такі порушення особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення кваліфіковано за п.2.5. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.130 ч.1 КУпАП.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення по суті є актом обвинувачення й повинен містити конкретне висунуте особі обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог диспозиції статті КУпАП.

Утім встановлені обставин свідчать про те, що вказаних вимог особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення не було дотримано.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних за ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

З аналізу вказаних норм слідує, що якщо водій транспортного засобу, відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Законодавцем чітко регламентовано, що доказами відмови водія від проходження огляду в установленому законом порядку є ухилення особи від проходження огляду, які мають відображення у вчиненні активних дій та такими доказами є відеозапис на технічному засобі, кий долучається до справи, а в разі неможливості застосування таких засобів присутність двох свідків, письмові пояснення яких мають бути приєднані до матеріалів справи, а їх достовірність суд має можливість перевірити шляхом безпосереднього допиту свідків в судовому засіданні у спосіб їх виклику.

Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що вказаних доказів до протоколу про адміністративне правопорушення не було долучено, а сам протокол про адміністративне правопорушення, за своєю правовою природою не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, оскільки обставини викладені у ньому мають бути підтверджені іншими належними та допустимими доказами.

Крім цього, суд приймає до увагу усталені позиції Європейського Суду з прав людини, яка поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Саме ст.130 КУпАП, з урахуванням стягнення яке нею визначено, у світлі позицій Європейського Суду з прав людини, має розглядатись за правилами кримінального судочинства.

У рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок повністю покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, отож провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, 221, 251-252, 276, 283-284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст.130 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів із дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо в поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Світлана ШПОРТУН