05 серпня 2022 року

ПОСТАНОВА

Іменем України

5 серпня 2022 року м. Чорноморськ

Суддя Іллічівського міського суду Одеської області Тордія Е.Н.,

розглянувши адміністративний матеріал № 501/1827/22 (3/501/1141/22 ) який надійшов з який надійшов з відділу поліції №1 РРУП №2 ГУНП в Одеській областВП №1 у відношенні :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює інд. код невідомий, проживає по АДРЕСА_1

у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Роз`яснені права, передбачені ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.63 Конституції України,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та фактично встановлені обставини.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 10 липня 2022 року вбачається, що 10липня 2022 року ОСОБА_2 в с. Б. Баока по вул. Центральній керував транспортним засобом , автомобілем Hyundai coupe держаний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння : запах з порожнечі роту, почервоніння очей, від проходження на місці зупинки за допомагаю алкотестеру «Драгер», в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позиція учасників судового процесу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив , що 10 липня 2022 року він стояв на узбіччі в с. Б.Балка на вул. Центральній ,коли до нього під`їхали працівники поліції,враховуючи що автомобіль на іноземних номерах вони запропонували вирішити питання його перебування на території України. В свою чергу він зателефонував на номер 102 для виклику поліції, йому відповіли чекати , що він і робив але поліція не приїхала, він ще неодноразово телефонував з цього приводу до вечера ,про що має відповідні докази з зі свого мобільного телефону, з ним спілкувалися працівники поліції але ніхто не приїхав, а ті що були працівники поліції, склали протокол про адміністративне правопорушення про те ,що він керував автомобілем нібито в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від обстеження, при цьому відеозапис не вівся , понятих не було, і йому взагалі ніхто не пропанував проходити обстеження. Особи які зазначені як поняті , це ті самі особи ,яких поліція завжди запрошує і підписують все що їм надають. Прохав врахувати це при винесені рішення.

Суддя, вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши надані до справи докази дійшов наступного висновку.

Мотиви суду та застосовані правові норми.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

У відповідності до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, обєктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність по ній настає 1) у разі керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України), 2) у разі передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п. 2.9 «г» ПДР України), 3) а також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР).

Таким чином для кваліфікації діяння за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в даному видадку необхідно встановити ,що особа керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Така відмова має бути зафіксована відеозаписом або відбуватися в присутності двох свідків.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 10 липня 2022 року серія ААД № 128601

зазначені свідки події ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , але протокол не містить інформації свідками , якої події вони були. На неодноразові виклики в судові засідання останні не з`явились, поважної причини своєї неявки суду не повідомили.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Разом з тим, діючим законодавством чітко визначено процедуру проходження огляду на стан алкогольного спяніння (ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року)).

Між тим, для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я, відповідно до ч. 3 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п.п. 7, 8 Інструкції, є три підстави:1) незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу; 2) незгода водія з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу; 3) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, що, в такому випадку, є обовязковим.

Окрім того суду надано відеозапис з якого вбачається ,що в 13.59 10 липня 2022 року автомобіль рухається по дорозі, пізніше стоїть на узбіччі. Будь - яких пояснень причини зупинки водія ,роз`яснень працівниками патрульної поліції ,наслідків відмови від проходження медичного обстеження на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку в присутності двох свідків за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, відомостей про можливість проходження такого або за допомогою драгера або в закладі охорони здоров`я, відсутне , що фактично не відповідає ч. 3 ст. 266 Кодексу України про адміністративні та п.п. 7, 8 Інструкції.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей, які б свідчили про необхідність обов`язкового проведення огляду на стан алкогольного спяніння щодо ОСОБА_1 безпосередньо в медичному закладі, відповідно до ч. 3 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення , або до п. 8 Інструкції.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 31 Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015року «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати один з таких превентивних заходів: зупинення транспортного засобу. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Згідно до ч.3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.

З огляду на те, що підстав для зупинки транспортного засобу поліцейським не зазначено, то саме зупинку транспортного засобу та наступні дії інспектора поліції не відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII поліція згідно з покладеними на неї завданнями, серед іншого, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як слідує з пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, а також при перегляді доданого до матеріалів справи відеозапису, останнього працівники поліції не зупиняли вищевикладені положення Інстукції ними виконанні не були.

Крім того, надані відеозаписи, які надіслані до суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення, та були досліджені в судовому засіданні, не містять достатніх та достовірних даних про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки під час огляду в судовому засіданні відеозаписи CD- дисків, не відтворюють факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу.

Всупереч вимогам п.п. 3.3 та 3.5 Інструкції «про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року № 100, відеозапис є не суцільним, що не може буди використано судом як доказ.

Положеннями ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи,що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Частини 1, 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Висновки суду щодо застосування адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вище викладене, суд вважає що в матеріалах справи відсутні достатні і беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, а тому у суду немає ніяких підстав вважати, що він порушив закон.

Статтею 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Враховуючи особисте пояснення надані суду докази, оцінивши їх у сукупності, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтвердження в судовому засіданні не знайшла, а тому провадження у справі має бути закритим, за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7,9, 124 ,247, 251, 256,280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд Харківської області.

СУДДЯ