ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1615/22 Головуючий в 1 інст. Рибалко Н.І.
Провадження № 33/807/358/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Лісовської О.С., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Лісовської О.С. на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючу керівником ТОВ «БФК», яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням її права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 17.02.2022 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №330386 від 06.02.2022 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що 05.02.2022 року, о 22 год. 10 хв., у м. Запоріжжі, Вознесенівський р-н., пр. Соборний, 170 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась у встановленому законом порядку. Від керування відсторонена, шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР, про повторність попереджена.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Лісовська О.С. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 , що свідчить про істотне порушення вимог КУпАП. Місцевий суд будь-яких повідомлень ОСОБА_1 не направляв.

ОСОБА_1 під час події не відмовлялась від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. Працівники поліції в порушення порядку проведення огляду не виявили ознаки сп`яніння.

Працівники поліції посадили ОСОБА_1 до патрульного автомобіля та почали рух до медичного закладу, проте, не доїхавши до нього, повернули назад та висадили біля автомобіля. У направленні працівники поліції здійснили запис про відмову ОСОБА_1 проходити медичний огляд.

Під час події не були залученні свідки, що є порушенням ст. 266 КУпАП.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду є хибним, а протокол про адміністративне правопорушення, за таких обставин не може бути визнаним достатнім доказом вчинення ОСОБА_1 порушення вимог ПДР України.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справа була розглянута без участі ОСОБА_1 , а постанова суду була отримана вже після строку на оскарження.

Також просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Лісовську О.С., перевіривши матеріали справи та аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Щодо поновлення строків на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду.

Норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Під час розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд встановив, що через вторгнення російський військ на територію України, ОСОБА_1 була змушена виїхати до іншої території для захисту свого життя і здоров`я.

Судових повісток по виклик до суду першої інстанції та копію постанови не отримала.

Про рішення суду дізналась лише після відкриття Єдиного державного реєстру судових рішень.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наведені обставини в клопотанні, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Усталеною практикою Європейського суду з людських прав, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).

Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).

За змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені.

Вказані вимоги закону і установленої практики захисту людських прав при розгляді місцевим суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 виконані не в повній мірі, виходячи з наступного.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №330386 (а.с.1), направлення на огляд (а.с.4), акт огляду (а.с.3); відеозапис події (а.с.7).

Разом з тим, місцевий суд, виходячи з постанови, лише перелічив вказані докази, але не надав їм належної оцінки, зокрема, не надав належної оцінки відеозапису події.

Апеляційний суд при перегляді вказаної справи дійшов до висновку, що вказані докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення, ані окремо по собі, ані в сукупності не свідчать на наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення п. 2.5 ПДР України та інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Для з`ясування всіх обставин справи, апеляційним судом в судовому засіданні досліджено відеозапис події (а.с.7), який міститься на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску.

Так, встановлено, спілкування ОСОБА_1 з поліцейським протягом півтори години починаючи з 23 години 40 хвилин 05 лютого 2022 року. Відеозапис починається з моменту, коли особа стояла між своїм автомобілем та автомобілем патрульної поліції.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи в службовому автомобілі не відмовлялась від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Працівник на вимогу ОСОБА_1 повторював, що пізно, ця пропозиція була раніше, на разі втрачати час працівники поліції не будуть. Потім працівник поліції приблизно пів години заповнював матеріали про адміністративне правопорушення.

Піддаючи аналізу вказані відеозаписи, апеляційний суд дійшов до висновку, що працівник поліції під час стадії адміністративного розслідування фактично відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо проходження огляду в закладі охорони здоров`я, що свідчить про порушення порядку проведеного огляду, як того вимагає ст. 266 КУпАП.

Також встановлено, що відеозапис не містить факту керування, моменту зупинки, виявлення у водія явних ознак сп`яніння, як то тремтіння пальців рук, порушення мови, на відеозаписі не зафіксовано.

За відсутності належних і допустимих доказів, апеляційний суд дійшов до висновку, що працівники поліції в порушенні вимог ст. 266 КУпАП та відомчої Інструкції МВС України від 09 листопада 2015 року №1452/735 не виявили ознаки алкогольного сп`яніння, а лише на місці припустили, що ОСОБА_1 порушила вимоги ПДР України. Не роз`яснювали порядок проходження огляду. В порушенні вимог ст. 268 КУпАП не роз`яснили права і обов`язки особи, яка притягається до відповідальності.

Крім того, працівники поліції в порушенні відомчої Інструкції МВС України від 18 грудня 2018 року №1026 не здійснювали фіксування всіх обставин справи: факт порушення водієм ПДР України, що стало причиною для зупинки; виявлення ознак сп`яніння, роз`яснення процедури проходження огляду та вимог ст. 268 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що вимоги КУпАП та Інструкцій, які розроблені профільним міністерством, поліцейським не виконано, в той час як законодавець покладає обов`язок щодо збирання доказів на посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) (ч. 2 ст. 251, п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП).

Наведені вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки неправильне та неточне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення унеможливлює визнання судом належними та допустимими здобутих по справі доказів в розумінні вимог ст. 251 КУпАП.

Отже, виходячи із вказаних обставин, досліджених матеріалів в справі, апеляційний суд дійшов до висновку, що докази в справі є сумнівними, а тому не можуть поза розумним сумнівом довести винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи не були в повній мірі дотримані вимоги процесуального права та були неправильно застосовані норми матеріального права, а тому вважає за наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.294 КУпАП, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову у справі, якою провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Лісовської О.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Лісовської О.С., задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/1615/22