ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/780/21 Номер провадження 33/814/182/22Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н. В. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Гринь А.В., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Делії В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Шишацького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Самара, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винуватим за ч.2 ст.91-5 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

За постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, обіймаючи посаду заступника директора ТОВ «ПАСІПОЛ», що за адресою: вул. Шишацький шлях, 7 с. Сагайдак Миргородського р-ну Полтавської обл., будучи відповідальною особою, 03 серпня 2021 року о 14 годині 50 хвилин у порушення вимог ст.ст. 3,9,17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» допустив порушення екологічних умов, передбачених у висновку з оцінки впливу на довкілля від 18 січня 2012 року, зокрема, не здійснив вивід з експлуатації та демонтаж обладнання існуючої установки, будівництво 2 резервуарів, об`ємом по 2000 м3 кожен.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Шишацького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.91-5 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: демонтаж фізично застарілого обладнання та виведення його з експлуатації ТОВ «ПАСІПОЛ» було проведено відповідно до положень Проекту в 2010 році ще до підготовки ОВНС і висновку про її погодження, а також до працевлаштування ОСОБА_1 у згаданому товаристві; 03 серпня 2021 року (14 година 50 хвилин) є датою складання протоколу, а не будівництва 2 резервуарів, уведення в експлуатацію яких відбулося в 2014 та 2015 роках; на час демонтажу, виведення застарілого обладнання з експлуатації, будівництва та введення резервуарів у експлуатацію закон не визначав такі дії як правопорушення й не передбачав за їх вчинення адміністративну відповідальність, а зворотної дії в даному випадку закон не має.

Одночасно ОСОБА_1 посилається на те, що він не був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, через це не міг реалізувати право щодо надання доказів у провадженні.

Апеляційний суд вислухав міркування представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про задоволення апеляційної скарги, перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.

За змістом ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

У ст.252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Цих вимог місцевим судом не дотримано.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За змістом приписів ч.2 ст.252 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 ст.91-5 КУпАП передбачено відповідальність за недотримання під час провадження господарської діяльності, експлуатації об`єктів, інших втручань у природне середовище і ландшафти, у тому числі з видобуванням ресурсів корисних копалин, використанням техногенних родовищ корисних копалин, екологічних умов, передбачених у висновку з оцінки впливу на довкілля, рішенні про провадження планованої діяльності та проектах будівництва, розширення, перепрофілювання, ліквідації (демонтажу) об`єктів, інших втручань у природне середовище і ландшафти, у тому числі з видобуванням корисних копалин, використанням техногенних родовищ корисних копалин, а також змін у цій діяльності або подовження строків її провадження - до моменту забезпечення виконання таких екологічних умов.

Виходячи з положень ч.1 ст.3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» висновки державної екологічної експертизи, одержані до введення в дію цього Закону, зберігають чинність та мають статус висновку з оцінки впливу на довкілля.

Місцевий суд з достатньою повнотою не дослідив і не з`ясував усі обставини справи, які мають правове значення для її правильного вирішення, належним чином не мотивував прийняте рішення та не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.95-1 КУпАП, а зроблений ним висновок не ґрунтується на доказах у справі й положеннях закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що демонтаж фізично застарілого обладнання установки та виведення його з експлуатації ТОВ «ПАСІПОЛ» було проведено відповідно до положень Проекту в 2010 році ще до підготовки матеріалів «Оцінка впливу діючого об`єкту установки підготовки та стабілізації конденсату ТОВ «Пасіпол» і висновку про її погодження, через це недотримання екологічних умов, визначених у висновку з оцінки впливу на довкілля, є відсутнім.

Такі доводи апелянта не спростовуються доказами по справі, а навпаки з ними узгоджуються.

Як видно з матеріалів провадження, висновком державної екологічної експертизи №16/21.12.2011-03 від 18 січня 2012 року погоджено матеріали «Оцінка впливу діючого об`єкту установки підготовки та стабілізації конденсату ТОВ «Пасіпол» у с. Сагайдак Шишацького р-ну Полтавської обл. на навколишнє середовище (ОВНС)».

У розділі 3 ОВНС регламентовано, що проектом «Технічне переоснащення установки підготовки та стабілізації конденсату» було передбачено будівництво нової установки планова заміна фізично застарілого обладнання. Після введення в експлуатацію заново встановленого обладнання передбачається вивід з експлуатації та демонтаж обладнання існуючої установки.

14 грудня 2010 року на виконання цих вимог проекту директор ТОВ «ПАСІПОЛ» ОСОБА_2 виніс наказ №50-госп. про виведення з експлуатації з наступним демонтажем устаткування згаданої установки, її відключення від енергопостачання з відключенням трубопроводів від подачі сировини та товарного парку. Про виконання цих робіт 16 грудня 2010 року складено акти відповідальними посадовими особами.

Питання ж дотримання товариством таких вимог неодноразово було предметом перевірки уповноваженого органу. Так, за змістом актів здійснених 11 листопада 2013 року та 14 грудня 2016 року Державною екологічною інспекцією у Полтавській області перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ «ПАСІПОЛ», порушень згаданих вище вимог не було.

Натомість у акті Державної екологічної інспекції Центрального округу №06-28/564 від 28 липня 2021 року щодо перевірки ТОВ «ПАСІПОЛ», на який суд першої інстанції послався фактично як на єдиний доказ винуватості ОСОБА_1 , сформовано лише загальний висновок про те, що існуюча установка (а не її обладнання) не демонтована. Однак, з аналізу акта вбачається, що зазначені вище питання про здійснення товариством виведення з експлуатації та демонтажу самого обладнання (устаткування) старої установки (як це чітко передбачено ОВНС), яке виключає можливість її функціонування та здійснення негативного впливу на довкілля, не з`ясовувались і не досліджувались. Отже, і не обґрунтовано наявність обставин, які би свідчили про недотримання встановлених у висновку державної екологічної експертизи умов ведення господарської діяльності, а тягар доведення таких обставин процесуальним законом покладено на особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, представник ТОВ «ПАСІПОЛ» у складених на акт перевірки №06-28/564 від 28 липня 2021 року запереченнях ствердив, що застаріле обладнання установки від`єднано від основного технологічного процесу та не використовується ще з 2010 року, що узгоджується з викладеними вище даними наказу №50-госп. від 14 грудня 2010 року, актів товариства від 16 грудня 2010 року, а також актів екологічної інспекції від 11 листопада 2013 року та 14 грудня 2016 року.

Наведені ж обставини в їх сукупності свідчать про те, що складений за результатами перевірки 28 липня 2021 року акт не підтверджує вчинення ОСОБА_1 дій, що ставляться йому у вину у вигляді нездійснення виводу з експлуатації та демонтажу обладнання (устаткування) існуючої установки. Інших же доказів, які би доводили зворотне, в оскаржуваному рішенні не вказано та в матеріалах справи немає.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати зазначену в цьому протоколі фабулу правопорушення.

Це узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

За змістом оскаржуваної постанови суд першої інстанції визнав доведеним, зокрема те, що ОСОБА_1 03 серпня 2021 року о 14 годині 50 хвилин здійснив будівництво 2 резервуарів, об`ємом по 2000 м3 кожен, чим порушив екологічні умови, передбачені у висновку з оцінки впливу на довкілля. Аналогічні фактичні обставини щодо вказаного діяння викладені в протоколі про адміністративне правопорушення №01374 від 03 серпня 2021 року.

Між тим, доказами по справі підтверджується та не оспорюється ніким з учасників провадження те, що означені 2 резервуари №Е26/14-010 та №27, об`ємом по 2000 м3 кожен, прийнято в експлуатацію 29 травня 2014 року та 31 грудня 2015 року, а тому зазначена місцевим судом дата їх будівництва 03 серпня 2021 року о 14 годині 50 хвилин, встановлена неправильно. Сам же факт будівництва цих резервуарів як дія вичерпав себе з моменту введення їх в експлуатацію та не отримав подальшого розвитку.

Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» набрав чинності 18 червня 2017 року та введений у дію 18 грудня 2017 року. На підставі цього Закону України і було доповнено КУпАП статтею 91-5 (порушення вимог законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля) 18 грудня 2017 року.

Таким чином, доводи апелянта про те, що за вчинення дій, в яких його визнано винуватим (будівництво 2 резервуарів за недотримання умов, передбачених висновком з оцінки впливу на довкілля) на час їх вчинення не встановлювалось адміністративної відповідальності, є обгрунтованими, а згідно з ч.2 ст.5 КУпАП названі вище закони не мають зворотної сили в часі.

Отже, місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.91-5 КУпАП, так як викладені в протоколі та оскаржуваній постанові обставини недотримання ним екологічних умов, передбачених у висновку з оцінки впливу на довкілля, не підтверджуються доказами по справі.

Ураховуючи відсутність у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.91-5 КУпАП, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

З цих підстав апеляційну скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Шишацького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.91-5 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун