ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7467/18 Номер провадження 33/814/4/22Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Гринь А.В., прокурора Гайдар О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника адвоката Будігая О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і його представника адвоката Будігая О.В., на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст.172-6 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 352 гривені 40 копійок судового збору на користь держави.

За постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, будучи депутатом Полтавської міської ради, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» без поважних причин несвоєчасно подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) щорічну декларацію за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і його представник адвокат Будігай О.В., просять скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2018 року та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУПАП.

Свої вимоги апелянти мотивують тим, що місцевий суд не врахував те, що: протокол про адміністративне правопорушення, який складений неуповноваженою особою, є недопустимим доказом, оскільки Департамент захисту економіки НП України не наділений повноваженнями щодо складення протоколів за ст.172-6 КУпАП; є порушеним право на захист ОСОБА_1 , так як він не отримував копію протоколу щодо нього; надані у судовому засіданні місцевого суду докази є неналежними та недопустимими через те, що їх надання здійснено прокурором, а не відповідно до ст.251 КУпАП співробітниками НАЗК, та дані документи належним чином не засвідчені, не містять усіх необхідних реквізитів; на момент розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення, визначені у ст.38 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції заслухав думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо скарги, вивчив матеріали справи про адміністративне правопорушення, витребував додаткові матеріали для перевірки доводів апелянтів, дослідив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як зазначено в примітці до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною ж 1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у п.1 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Такими особами є, зокрема, депутати місцевих рад ( п.п. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції»).

У той же час в зв`язку з набранням чинності 30 березня 2017 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» доповнено розділ XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» пунктом 5-1, за яким продовжено до 1 травня 2017 року строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до цього Закону подають таку декларацію вперше".

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми доказами, та є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, №206 від 17 вересня 2018 року ОСОБА_1 , будучи депутатом Полтавської міської ради в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» без поважних причин несвоєчасно подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с. 2-7).

Ці дані підтверджуються протоколом першої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 26 листопада 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_1 обрано та зареєстровано депутатом Полтавської міської ради сьомого скликання зі строком повноважень з 26 листопада 2015 року по 29 грудня 2020 року.

Таким чином, відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 та ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, і, будучи суб`єктом декларування, до 01 травня 2017 року зобов`язаний був подати, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2016 рік.

Обізнаність ОСОБА_1 з даними наведеними вище вимогами закону як депутата місцевої ради, та усвідомлення необхідності їх дотримуватись у апеляційній скарзі не оспорюється.

Однак, ОСОБА_1 не дотримався цих вимог і несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, а саме 02 травня 2017 року, в той час як граничним строком було 01 травня 2017 року, що підтверджується даними повідомлення НАЗК від 27 червня 2018 року, витягу щодо послідовності дій ОСОБА_1 як користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», а також публічної частини вказаного реєстру (а.с. 9, 12-16).

Твердження ж ОСОБА_1 про те, що він не міг своєчасно подати декларацію з причин неможливості нормальної роботи з реєстром, є необґрунтованими.

Апеляційний суд зауважує, що поважними причинами є лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне подання відповідної декларації.

Разом з цим як видно з повідомлення ДП «Українські спеціальні системи» від 23 квітня 2018 року, за перше півріччя 2017 року обстеженням окремих функцій інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 05 січня 2017 року засвідчено некоректну роботу програмного забезпечення лише в період з 01 січня 2017 року до 19 години 30 хвилин 04 січня 2017 року (а.с. 56).

Неналежне функціонування інформаційно-телекомунікаційної системи ІТС Реєстр було лише 02, 12, 15, 16, 19, 24, 26, 27 та 28 березня 2017 року, що визначено рішенням НАЗК від 08 червня 2017 року №224 (а.с. 55).

Натомість ОСОБА_1 користувався функціоналом сайту НАЗК заповнював, переглядав та зберігав чернетку електронної декларації тільки 20, 29 та 30 березня 2017 року, декларацію подав 02 травня 2017 року, що підтверджується відомостями про послідовність дій ОСОБА_1 як користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та повідомлень в особистому кабінеті останнього.

Тобто, з аналізу наведених вище доказів убачається, що в момент подання ОСОБА_1 щорічної декларації, були відсутніми обставини технічного характеру, які би перешкоджали, унеможливлювали здійснення такого подання. Більш того, цих перешкод не було й у дні користування ОСОБА_1 функціоналом сайту НАЗК без подання декларації (заповнення, перегляд та збереження чернетки декларації).

Інших же поважних причин, які би позбавили чи могли позбавити ОСОБА_1 можливості виконати згадані вимоги ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», апелянтами не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Так само неспроможними є доводи апеляційної скарги про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 як доказу з посиланням на те, що на складання протоколів за ст.172-6 КУпАП уповноважені тільки працівники НАЗК.

За змістом абз.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» спеціально уповноваженими суб`єктами у сфері протидії корупції, є, зокрема, органи Національної поліції.

Пунктом 1 ч.1 ст.255 КУпАП регламентовано, що особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.172-6 КУпАП, є уповноважені на те особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), а відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Також Положенням про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженим Наказом МВС України №81 від 07 листопада 2015 року (який здійснював діяльність на час вчинення адміністративного правопорушення та направлення матеріалів до суду), передбачено, що працівники Департаменту мають право складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до судових органів у встановленому законодавством порядку.

Протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, №206 від 17 вересня 2018 року, щодо ОСОБА_1 складений оперуповноваженим відділу Управління захисту економіки в Полтавській області Департамент захисту економіки НП України Браткевичем А.В., тобто уповноваженою на це особою.

17 вересня 2018 року ОСОБА_1 отримав копію наведеного протоколу, що засвідчив особистим підписом. Зміст такого протоколу було оголошено суддею під час провадження в суді першої інстанції. Більш того, сам ОСОБА_1 підтвердив у засіданні факт отримання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді від 27 вересня 2018 року (09:27-09:28 хвилини аудіозапису). Тому доводи апелянтів про порушення права на захист ОСОБА_1 через невручення йому копії протоколу, є неспроможними.

Доводи про неналежність і недопустимість повідомлення ДП «Українські спеціальні системи», рішення НАЗК від 08 червня 2017 року №224 з додатком не знайшли свого підтвердження.

Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено право на справедливий суд.

Захищене ст.6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Провідною ідеєю цього принципу є паритетність сторін процесу, які самостійно відстоюють їхні правові позиції у формі судового спору шляхом реалізації наданих законом процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень Керівних принципів ООН щодо ролі обвинувачів, прийнятих восьмим Конгресом ООН з профілактики злочинності і поводження з порушниками (27 серпня - 07 вересня 1990 року), обвинувачі відіграють активну роль у провадженні та здійсненні функцій, як представників інтересів держав.

Надання ж прокурором, який відповідно до ст.250 КУпАП є стороною провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.172-6 КУпАП, фактичних даних про належність функціонування сайту НАЗК, що викликане необхідністю перевірки заявлених особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводів не є підставою для визнання цих даних недопустимими чи неналежними доказами, а посилання апелянтів на ч.2 ст.251 КУпАП є безпідставними, оскільки дані положення стосуються суб`єкта збирання доказів у справі, а не представлення їх перед судом. При цьому ОСОБА_1 було ознайомлено з наведеними доказами, проти долучення до справи й дослідження яких він заперечень не висловлював. Підстав, які би ставили під сумнів достовірність змісту повідомлення ДП «Українські спеціальні системи», рішення НАЗК від 08 червня 2017 року №224 з додатком у апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного розгляду не встановлено.

Разом з тим доводи скарг про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені ст.38 КУпАП, слід уважати обгрунтованими.

Згідно з вимогами п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Частиною ж 3 ст.38 КУпАП (у редакції на час вчинення адміністративного правопорушення та провадження в суді першої інстанції) визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до ч.1 ст.255 КУпАП (у редакції на час вчинення адміністративного правопорушення та направлення матеріалів до суду) у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення за ст.172-6 КУпАП, мають право складати уповноважені на те посадові особи Національного агенства з питань запобігання корупції.

Як убачається з матеріалів, 01 червня 2018 року НАЗК надіслано до Полтавської міської ради запит, що стосувався несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2016 рік.

Постанову, якою ОСОБА_1 визнано винуватим та накладено на адміністративне стягнення за ч.1 ст.172-6 КУпАП, місцевим судом прийнято 27 вересня 2018 року.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що НАЗК уже 01 червня 2018 року було обізнано про факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2016 рік. Зважаючи на зазначене та виходячи з того, що НАЗК здійнює контроль і перевірку декларацій, зберігання та оприлюднення декларацій, тобто є органом, який контролює дотримання антикорупційного законодавства, та, окрім того, за ст.255 КУпАП (у редакції станом на момент вчинення адміністративного правопорушення та направлення матеріалів до суду) було уповноважене на складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст.172-6 КУпАП, то моментом виявлення адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 необхідно вважати 01 червня 2018 року.

За таких обставин, суд першої інстанції наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення поза межами трьохмісячного строку, визначеного ст.38 КУпАП, через це оскаржувана постанова підлягає скасуванню із прийняттям апеляційним судом нової постанови, якою ОСОБА_2 слід визнати винуватим за ч.1 ст.172-6 КУпАП, а провадження у справі закрити відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і його предстаника - адвоката Будігая О.В., задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2018 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун