Справа № 183/3092/22
№ 3/183/1736/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Березюк В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Військової служби правопорядку смт. Черкаське Східного територіального управління Військової служби правопорядку відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Серишеве, громадянина України, військовослужбовця, військової частини НОМЕР_2, зареєстрованого за проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

в с т а н о в и в :

17.06.2022 року близько о 10.30 годин старший солдат військової служби ОСОБА_1 знаходився території наметового містечка військової частини НОМЕР_2, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, з ознаками алкогольного сп`яніння, після чого, був направлений до КП Новомосковська ЦРЛІЛ, для освідчення на стан алкогольного сп`яніння, де старший солдат ОСОБА_1 відмовився від освідчення. Правопорушення вчинено в умовах особливого періоду.

В суд ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Разом з тим, надав до суду заперечення на адміністративний протокол в яких зазначив, що з інкрімінованим адміністративним правопорушенням не згоден. Свою позицію мотивував наступним. Він дійсно відмовився від освідування на стан ознак алкогольного сп`яніння з тих підстав, що така вимога жодним чином була необґрунтована, та відбувалась під психологічним тиском з боку представника ВСП. Крім того, обов`язку проходити таке освідування нормативними актами України не передбачено, оскільки це є правом особи. Також вказав, що диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП не передбачає відповідальності за відмову проходити огляд на стан сп`яніння.Також звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення який є доказом у справі, офіцером відділення ВСП лейтенантом Кондратенком В.В. вказано не «освідування», як того вимагає доктрина адміністративного та кримінального права, а зазначено саме: ((...солдат ОСОБА_1 відмовився від освідчення».Крім того, вказує, що в ч. 3 ст. 172-20 КУпАП зазначено: дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.Вважає, що у протоколі ДН/Ч-2/435 від 17.06.2022 не вказано місце і суть адміністративного правопорушення, відсутні будь - які відомості про його попереднє притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 172-20 КУпАП дії протягом року, а також місце вчинення адміністративного правопорушення. Крім того вказує, що у протоколі взагалі не зазначено, на підставі яких саме «явних» ознак алкогольного сп`яніння, на думку офіцера відділення ВСП лейтенанта ОСОБА_2 , виражався його стан. Не зазначено про вилучення будь - яких ємкостей які б підтверджували вміст алкоголю в напої. Не зазначено свідків які б підтвердили факт вживання ним спиртних напоїв, або появу в стані сп`яніння, а також помилково зазначено таку пом`якшуючу обставину як щире каяття, оскільки від підпису протоколу я відмовився, тобто свою вину він не визнавав і на той момент.

Також в протоколі офіцер відділення ВСП лейтенант ОСОБА_2 зазначив, що 17.06.2022 о 10 год. 30 хв. він перебував з явними ознаками сп`яніння, при цьому вказує, що 17.06.2022 о 10 год. 30 хв. він відмовився від «освідчення» в лікарні згідно лікарської довідки №51 (КП Новомосковська ЦРЛІЛ). Таким чином зі змісту протоколу слід дійти висновку, що він перебував в один час у двох різних місцях, оскільки наметове військове містечко знаходиться не на території лікувального закладу КП «Новомосковська ЦРЛІЛ», яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, 238, а територіально знаходиться на значній відстані від лікарні за межами міста Новомосковськ. Крім того вважає, що довідка лікаря КП «Новомосковська ЦРЛІЛ» не може бути доказом у справі, оскільки цей документ лише засвідчує відмову особи від проходження огляду на стан сп`яніння, а не підтверджує стан сп`яніння особи, просив справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його вина у вчинені ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, підтверджується наступними доказами, дослідженими судом: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано факт адміністративного правопорушення, довідкою Новомосковської ЦРЛІЛ № 51, виданої ОСОБА_1 лікарем ОСОБА_3 про те, що 17.06.2022 року о 10.30 годині ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Alcotester Drager 5510»; довідкою про те, що старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Державної спеціальної служби транспорту на посаді старшого водія першого відділення автомобільного взводу автомобільної роти батальйону механізації з 08.11.2019 року по теперішній час; копією військового квитка на ім`я ОСОБА_1 .

Щодо невизнання ОСОБА_1 своєї провини, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 в своїх запереченнях зазначає що він дійсно відмовився від освідування на стан ознак алкогольного сп`яніння з тих підстав, що така вимога жодним чином була необґрунтована, та відбувалась під психологічним тиском з боку представника ВСП.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ч. 1 ст. 172-20 КУпАП України передбачає відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Ч.3 ст. 172-20 КУпАП України передбачає відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Таким чином, відмова військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів на території військових частин від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - самостійним складом адміністративного правопорушення. При цьому такі дії вчинені в умовах особливого періоду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а саме відмова військовослужбовцями від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчинене в умовах особливого періоду.

Щодо процедури проведення освідування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд зазначає, що порядок огляду військовослужбовців під час проходження ними військової служби законодавством не врегульований, тому для виявлення у них стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння застосовують Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - як до подібних за своїм змістом правовідносин. Освідування військовослужбовців проводять у порядку, визначеному розділом ІІІ Інструкції, тобто в закладах охорони здоров`я, лікарем, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою, з дотриманням процедури.

Суд встановив, що огляд солдата на стан сп`яніння був проведений у визначеному законодавством порядку: у лікарні, яка входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надано право огляду у 2022 році на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Щодо зазначення в протоколі офіцером відділення ВСП лейтенантом ОСОБА_2 слова «освідчення», замість «освідування», як того вимагає, на думку ОСОБА_1 , доктрина адміністративного та кримінального права, то таке зазначення не спростовує обставин, встановлених під час судового розгляду і не може свідчити про невинуватість ОСОБА_4 .

Щодо відсутності будь - яких відомостей про попереднє притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 172-20 КУпАП, а також місце вчинення адміністративного правопорушення, то, як зазначено вище, ОСОБА_1 інкриміновано вчинення дій, передбачених частиною першою статті 172-20 КУпАП, вчинені особою, в умовах особливого періоду, а не вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення.

Місце вчинення адміністративного правопорушення в протоколі № ДН/Ч-2/435 від 17.06.2022 зазначено, а саме: старший солдат військової служби ОСОБА_1 знаходився території наметового містечка військової частини НОМЕР_2, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район з ознаками алкогольного сп`яніння.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до переконання, що невизнання ОСОБА_1 своєї провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, є його позицією і не спростовує висновків суду, викладених вище.

Обставин, які пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

При накладенні стягнення, суд, керуючись ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність. За таких обставин, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 повинно бути застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на рівні мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, що у відповідності до ст. 23 КУпАП, буде достатньою мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника в дусі додержання Законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

З цих же підстав суд не вбачає необхідності піддавати ОСОБА_1 адміністративному стягненню в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Разом з тим, відповідно до п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен бути звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 40-1, 172-20, 279, 280 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 215 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 3655 гривень 00 копійок.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Постанова може бути оскаржена протягом 10 дів з дня її винесення.

Постанова підлягає пред`явленню протягом трьох місяців

Суддя В.В. Березюк