Дата документу Справа № 333/1284/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1284/22 Головуючий в 1 інст. Кулик В.Б.
Провадження №33/807/284/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення в силу малозначності згідно із ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, адміністративне провадження по справі закрито.

Згідно з оскаржуваною постановою, 09.02.2022 року близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно свого цивільного чоловіка ОСОБА_2 психологічного характеру, ображаючи його лайкою.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що постанова винесена з порушенням норм законодавства, а тому підлягає скасуванню. Так, суд невірно кваліфікував її дії, як домашнє насильство, оскільки між нею та ОСОБА_2 відбулася сварка на підставі того, що її цивільний чоловік пиячив, грубо поводився та не пускав її з дітьми додому. На думку апелянта, її вина не підтверджена належними доказами, до справи не долучено речових доказів, пояснень свідків та відомостей щодо здійснення огляду поліцейського. Просить постанову суду скасувати та закрити провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції та її письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.

Висновок районного суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 грунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується відомостями зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА 091945 від 09.02.2022 р., які відповідають вимогам ст.256 КУпАП; заявою про вчинене правопорушення потерпілого ОСОБА_2 та його письмовими поясненнями, відеозаписом події на якому зафіксовано прибуття працівників поліції, відібрання пояснень у подружжя, роз`яснення їм прав, складання протоколів.

В сукупності зазначені докази підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сумніви щодо достовірності зазначених доказів у суду відсутні.

При цьому слід зазначити, що апелянт під час розгляду справи місцевим судом вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визнала, вибачилася перед чоловіком та щиро покаялась.

Доводи автора апеляції, що суд першої інстанції не вірно кваліфікував її дії, як домашнє насильство апеляційний суд відхиляє виходячи із наступного.

Так, диспозицією ч.1 ст 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинені особою за одне з вище перелічених порушень.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

За письмових пояснень потерпілогоОСОБА_2 останній, після слів образи з боку ОСОБА_1 на його адресу, зазнав приниження людської гідності та моралі, чим вважає відносно нього було вчинено психологічне насильство.

За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 09.02.2022 року вчинила відносно свого цивільного чоловіка ОСОБА_2 психологічне насильство, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формою домашнього насильства та виразилося в нецензурній лайці в адресу її цивільного чоловіка, що підтверджується вищенаведеними доказами, а тому доводи апелянта про невірну кваліфікацію та відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів щодо відсутності вини останньої у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. ст. 33, 34 КУпАП і звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення в силу малозначності згідно із ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, адміністративне провадження по справі закрив.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 4 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник