Номер провадження: 33/813/102/22
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського райсуду м. Одеси від 07.12.2021 стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Кишинів респ. Молдова, громадянина України, освіта вища, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- про накладання стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3 400 грн., а також стягнено на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 11.09.2021 приблизно о 09:27 год., ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , біля буд. №22 по вул. Ак. Сахарова в м. Одесі, став учасником дорожньо-транспортної пригоди, а саме зіткнення з транспортним засобом марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , після чого залишив місце події, чим порушив п. 2.10 а ПДР України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився із оскаржуваною постановою, зазначивши, що судом не було надано належної та об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи, внаслідок чого дійшов помилкового та формального висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що за своєю правовою природою залишення місця ДТП є способом приховання вини, проте, протокол за вчинення ДТП складений на іншого водія ОСОБА_2 , тому він є потерпілим та не мав мотиву чи наміру чогось приховувати;

- не було враховано того, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, натомість, судом не було доведено факту його обізнаності про ДТП та, як наслідок, його навмисних протиправних дій, а тільки факт наявності самого ДТП.

Посилаючись на викладене та зауважуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову та провадження у справі закрити.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомили та жодних клопотань до суду не подавали, на підставі чого, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КупАП, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, суд 1-ої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 з огляду на таке.

Так, висновок суду 1-ої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні поставленого йому у провину адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП обґрунтований наступними доказами: схемою ДТП, фотофіксацією пошкоджень автомобіля «Honda CR-V», письмовими поясненнями ОСОБА_2 , наданими на місці пригоди, а також усними поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наданими в суді.

Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, зкріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Водночас, диспозиція ст. 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

На підставі аналізу змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №079201 від 16.09.2021 (а.с. 1) вбачається, що 11.09.2021 о 09:27 год. водій ОСОБА_1 в м. Одесі по вул. Ак. Сахарова 22 керував транспортним засобом «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП та залишив місце пригоди.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин до матеріалів справи були долучені наступні документи:

- рапорт співробітника поліції (а.с. 2), відповідно до якого, прибувши на місце події, поліцейськими було виявлено транспортний засіб «HONDA CR-V», НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вул. Ак. Сахарова та на перехресті з вул. Ак. Сахарова сталось ДТП з транспортним засобом «Skoda» світлого кольору, який не зупинився та залишив місце ДТП;

- схема місця ДТП (а.с. 3);

- пояснення водія ОСОБА_2 (а.с. 4), який зазначив, що 11.09.2021 він рухався по вул. Ак. Заболотного в сторону ТРЦ «Рів`єра» в лівій смузі для руху, коли в правій смузі автомобіль «Skoda» здійнював рух в сторону ТРЦ «Рів`єра» на перехресті вулиць Ак. Заболотного та Ак. Сахарова, зачепив його транспортний засіб та, не зупинившись, поїхав далі, в результаті чого його автомобіль отримав механічні ушкодження;

- пояснення водія ОСОБА_1 (а.с. 5), відповідно до яких 11.09.2021 він рухався по вул. Ак. Заболотного в сторону ТРЦ «Рів`єра» в крайній правій смузі для руху, 16.09.2021 отримав повістку до управління патрульної поліції, в якій було зазначено, що він став учасником ДТП на перехресті вул. Ак. Сахарова та Ак. Заболотного; на переглянутому ним відео-записі вищезгаданого перехрестя він побачив, як автомобіль «HONDA CR-V», НОМЕР_2 , намагається перестроїтись з лівої смуги для руху в праву під час проїзду перехрестя, внаслідок чого наближається до його автомобіля;

- відео-запис камер відеоспостереження за перехрестям вулиць Ак. Заболотного та Ак. Сахарова, на якому зафіксовані обставини події (а.с. 12).

Детально дослідивши зазначені вище матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне звернути окрему увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 10 КУпАП передбачає, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Системний аналіз диспозиції ст. 122-4 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що суб`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення як залишення місця дорожньо-транспортної пригоди характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, тобто коли особа усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Окрім того, частково заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що за своєю правовою природою залишення місця ДТП є способом приховання вини.

Натомість, дослідивши відео-запис камер відеоспостереження за перехрестям вулиць Ак. Заболотного та ОСОБА_3 (а.с. 12), апеляційний суд зауважує на тому, що з нього неможливо дійти однозначного висновку про те, що водій ОСОБА_1 відчув та, як наслідок, був обізнаний про зіткнення транспортних засобів, натомість, видно, що автомобіль «Skoda Octavia», під керуванням ОСОБА_1 перетинає перехрестя, рухаючись в правій смузі руху, в той час як автомобіль «HONDA CR-V», під керуванням ОСОБА_2 стоїть в лівій смузі для руху, після чого намагається перестроїтись з лівої смуги для руху в праву під час проїзду перехрестя, внаслідок чого наближається до транспортного засобу «Skoda» під керуванням ОСОБА_1 .

Разом із тим, самого моменту зіткнення відеозапис не містить, натомість, автомобіль «Skoda» під керуванням ОСОБА_1 проїжджає перехрестя плавно, без жодних ознак завдання пошкодження.

Окрім того, окремо слід зауважити на тому, що стосовно водія ОСОБА_1 співробітниками поліції не було складено протокол за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, так само як і на теперішній час апеляційний суд не володіє достовірною інформацією про те, чи будь-хто із водіїв-учасників ДТП визнаний винуватим у його вчиненні.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить стійкого переконання про те, що співробітниками поліції не було доведено наявності в діях ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди за його участю, зокрема, з огляду на те, що не було доведено самого факту його обізнаності про ДТП та, як наслідок, його навмисних протиправних дій, а тільки факт наявності самого ДТП.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 ікримінованого йому правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП суду апеляційної інстанції надано не було та, як наслідок, не було доведено наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Водночас, апеляційний суд наголошує на допущенні судом 1-ої інстанції описки при накладенні на ОСОБА_1 стягнення за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, як про це зазначено в резолютивній частині оскаржуваної постанови (а.с. 30), натомість, санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 грн.

Враховуючи все вищевикладене в своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд 1-ої інстанції, не забезпечивши повноту, всебічність та об`єктивність судового розгляду, проігнорувавши відсутність будь-яких вагомих доказів у справі, дійшов безпідставного та помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях останнього такої форми вини як умислу на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.

Пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Отже апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду 1-ої інстанції скасуванню із закриттям провадження по справі підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 247, 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Суворовського райсуду м. Одеси від 07.12.2021 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КупАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца