Справа № 459/75/22 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В.
Провадження № 33/811/289/22 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 8 лютого 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 5 січня 2022 року о 22:49 год. у м. Червонограді по вул. Набережна, 9 керував автомобілем марки «BMW 3200», д.н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в подальшому від проведення медичного огляду у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 8 лютого 2022 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суддею місцевого суду його притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тоді як працівниками поліції його дії кваліфіковано за п. 2.5 ПДР.

Вважає, що судом не досліджено висновок медичного закладу КП «Червоноградська міська лікарня», який підтверджує, що він не був у стані сп`яніння. Крім того, він не керував транспортним засобом. Той факт, що він сплатив штраф за неправильне паркування не доводить, що він керував автомобілем.

Зазначає, що працівник поліції проігнорував його вимогу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, направлення на огляд йому не вдав.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судове засідання 17 березня 2022 року не з`явився, від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його адвоката прибути до суду. Крім того, його захисник Василишин П.С. також звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи через необхідність бути присутнім на сесії Червоноградської міської ради, оскільки він є депутатом. Апеляційний суд задовольнив вказані клопотання сторони захисту та відклав розгляд справи на 6 квітня 2022 року, однак у судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Василишин П.С., будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення такого, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що слід провести апеляційний розгляд у відсутності останніх, оскільки відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Поряд з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Як слідує з наявної у матеріалах справи постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №443880 від 5 січня 2022 року (а.с. 10), ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 5 січня 2022 року о 22:49 год. в м. Червонограді по вул. Набережна, 9, керуючи транспортним засобом марки «BMW 3200», д.н.з. НОМЕР_1 , він здійснив зупинку, де відстань між припаркованим авто та краєм проїжджої частини становить менше 3 м, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

З огляду на те, що зупинці транспортного засобу завжди передує його рух, а також беручи до уваги, що суду не представлено даних про оскарження ОСОБА_1 постанови серії БАВ №443880 від 5 січня 2022 року, а також її скасування, апеляційний суд вважає доведеним факт здійснення керування ОСОБА_1 автомобілем марки «BMW 3200», д.н.з. НОМЕР_1 , а тому викладені в апеляційній скарзі доводи стосовно заперечення даного факту є безпідставними.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ОБ №125354 від 5 січня 2022 року (а.с. 1) та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 2) вбачається, що такими ознаками в ОСОБА_1 були: поведінка, що не відповідає обстановці, зміна шкірного покриву обличчя.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, однак останній від проходження такого огляду відмовився, відтак твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 відмовився лише від проведення його огляду поліцейським, а його вимога пройти огляд у медичному закладі була проігнорована, не ґрунтуються на матеріалах справи

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі КП «ЦМЛ ЧМР», відповідно до висновку якого він не перебуває у стані сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки Інструкцією №1452/735 чітко визначено порядок і строки проведення відповідного огляду.

Так, п. 9 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

З наведеного слідує, що доставка особи для проходження огляду здійснюється поліцейським, а не самостійно особою. Крім того, з наявного у матеріалах справи висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного та іншого сп`яніння (а.с. 16) вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 здійснено о 01 год. 35 хв. 6 січня 2022 року. Водночас, у протоколі серії ОБ №125354 від 5 січня 2022 року вказано, що ОСОБА_1 керував автомобілем о 22 год. 49 хв. 5 січня 2022 року. Таким чином огляд останнього у медичному закладі було проведено через 02 год. 46 хв. з моменту виявлення працівниками поліції в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, тобто поза межами відведеного для цього Інструкцією №1452/735 строку.

Аргументи апелянта про те, що працівник поліції не надав йому направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки нормами чинного законодавства, зокрема, вимогами Інструкції №1452/735 не передбачено складення такого направлення у двох примірниках, як і видача його особі.

При цьому безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що його визнано винним у вчиненні правопорушення у виді керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо останнього складено за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто за порушення вимог п. 2.5 ПДР. Покликання у фабулі протоколу на виявлені в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння лише підтверджують підставність пред`явленої поліцейським до водія вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, що також додатково зафіксовано в акті огляду (а.с. 2).

Таким чином викладена суддею місцевого суду фабула адміністративного правопорушення, яке вміняється ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, відповідає фабулі, викладеній у протоколі серії ОБ №125354 від 5 січня 2022 року, а також кваліфікації дій ОСОБА_1 як порушення вимог п. 2.5 ПДР; фактичних обставин справи суддя не змінював. А тому доводи про упередженість судді щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності свого підтвердження не знайшли.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 8 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк