П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" березня 2022 р. Справа № 596/163/22

Провадження № 3/596/204/2022

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі судового засідання Рудніцькій О.П.

за участю:

представника потерпілої адвоката Печінки П.В.,

захисника правопорушника - адвоката Книша Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в селищі Гусятин матеріали справи, які надійшли від відділення поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, одруженої, пенсіонерки, працюючої вчителем математики у Сороківській гімназії Харостківської міської ради Тернопільської області, яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 30 січня 2022 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої невістки ОСОБА_2 , в ході якого висловлювалася в її сторону образливими, принизливими словами, забороняла побачитися та спілкуватися з її малолітнім сином ОСОБА_3 з яким вона має право спілкуватися, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правопорушник ОСОБА_1 в судове засідання 28 березня 2022 року не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Подала через канцелярію суду 10.03.2022 року заяву про слухання справи у її відсутності та просила провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні 08 лютого 2022 року правопорушник ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Вказала, що домашнього насильства відносно своєї колишньої невістки ОСОБА_2 не вчиняла. 30 січня 2022 року до її дому, що в АДРЕСА_3 в обідній час прийшла ОСОБА_2 та повідомила, що «хоче до дитини», а вона у відповідь останній відповіла: «А поліція де? Я зателефоную в поліцію та попрошу для себе захисту, щоб забезпечити спокій на нашому подвір`ї», після чого зателефонувала в поліцію та повідомила, що на її подвір`я прийшла колишня невістка і вчиняє щоразу сварки, тому вона потребує захисту». Після приїзду працівників поліції та під час їх перебування на подвір`ї її домогосподарства, ОСОБА_2 гралася із своїм сином на подвір`ї. Вказала, що причиною виклику нею поліцейських 30.01.2022 року послужило те, що ОСОБА_2 01.01.2022 року під час відвідування свого сина, перебуваючи на подвір`ї її домогосподарства, що в с.Сорока, кричала, що її б`ють. Вона колишній невістці ОСОБА_2 не дозволяє зустрічатися із її сином ОСОБА_3 , оскільки остання може навідуватись до дитини та спілкуватись з ним лише в присутності працівників поліції через те, що вона при аналогічних зустрічах із сином в минулому постійно її, її сина ОСОБА_4 обзивала нецензурними словами та погрожувала. Вважає, що працівники поліції та ОСОБА_2 діють спільно в зговорі. Скарг на дії працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення відносно неї 30.01.2022 року не подавала. Вона відмовилася від проставлення підпису у протоколі у зв`язку з тим, оскільки вважала, що насильства вона відносно ОСОБА_2 не вчиняла.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечила факт її розмови із ОСОБА_2 30 січня 2022 року на подвір`ї її домогосподарства, що в АДРЕСА_2 , у час зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, коли остання прийшла довідатися до свого сина ОСОБА_3 , та який підтверджено зафіксованим ОСОБА_2 аудіозаписом вищевказаної розмови.

Захисник правопорушника адвокат Книш Р.В. в судовому засіданні зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, оскільки домашнього насильства остання відносно ОСОБА_2 не вчиняла.

Крім того вказав, що «завдяки недолугим діям працівників поліції ми маємо в суді такі справи». Йому не відомо чи ОСОБА_1 оскаржувала постанову серії ГАБ № 925067 від 30 січня 2022 року щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. ОСОБА_2 була присутня у попередніх судових засіданнях та підтвердила обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 30.01.2022 року. Вказала, що 30.01.2022 року приблизно о 12 год.30 хв. вона приїхала до свого сина ОСОБА_3 , з метою зустрічі та проведення часу із ним, який проживає в АДРЕСА_3 із її колишнім чоловіком ОСОБА_4 та батьками останнього, де вона також зареєстрована, однак не проживає. Зайшовши на подвір`я ОСОБА_5 , та підійшовши на сходи до житлового будинку, вона зустріла колишню свекруху ОСОБА_1 , яка йшла її на зустріч з господарської будівлі. На її звернення, про те, що вона хоче побачитися та поспілкуватися із сином, ОСОБА_1 відповіла, що викличе поліцію. Після того, ОСОБА_1 зателефонувала в поліцію та почала говорити на неї різну «нісенітницю», а вона в той час вийшла з подвір`я на вулицю, де сіла в автомобіль і за рекомендацією працівників служби у справах дітей, зателефонувала в поліцію та повідомила, що ОСОБА_1 її не пускає до сина. Після того, як працівники поліції приїхали, вона їм розповіла, про все що відбувалося, включила аудіозапис розмови між нею та ОСОБА_1 , проведений нею по даному факту на телефонний диктофон, а після того з працівниками поліції зайшла на подвір`я домогосподарства ОСОБА_5 , де поліцейським дала пояснення. В той час, коли працівники поліції спілкувалися із ОСОБА_1 , вона приблизно 30 хвилин гралася та спілкувалася із сином ОСОБА_3 .. Жодних неправомірних дій вона відносно ОСОБА_1 не вчиняла. Насильницькими діями зі сторони ОСОБА_1 вважає саме те, що остання не дає можливості побачитися із сином ОСОБА_3 , вчиняючи при цьому різні перешкоди.

Аудіозапис її розмови з ОСОБА_1 з приводу побачення з дитиною 30.01.2022 року в обідній час за місцем проживання ОСОБА_5 вона проводила з часу її виходу з автомобіля біля воріт домогосподарства ОСОБА_5 і до виходу її з подвір`я вказаного вище домогосподарства до приїзду працівників поліції на місце події.

Також вказала, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 дати пояснення, однак вона відмовилась, а принесла їм свою письмову заяву з будинку. Дану заяву поліцейські не зачитували в голос. Крім того, працівники поліції після приїзду на місце події їм представилися, роз`яснили права, при цьому клопотань від ОСОБА_1 не поступало. Вона була присутня при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 ..

Крім того вказала, що її син проживає за місцем проживання сім`ї ОСОБА_5 , що в с.Сорока з 27.12.2020 року, хоча за рішенням органу опіки та піклування визначено місце проживання дитини разом з нею (матір`ю) в с. Постолівка. Проте, колишній чоловік та його батьки не дають її можливості забрати сина, не виконують рішення органу опіки та піклування, а силоміць його утримують за місцем їх проживання. У зв`язку із вказаним, нею було подано позов до суду про визначення місця проживання дитини, який розглядається Гусятинським районним судом.

В період часу з 01.01.2021 року до 30.01.2022 року включно вона приблизно п`ятнадцять раз приїжджала у домогосподарство ОСОБА_5 , і приблизно п`ять з них у присутності працівників поліції, щоб побачитися із сином, проте, останні її неодноразово не допускали до дитини, принижували її при дитині, погрожували фізичною розправою та 27.12.2020 року її побили. Будь-яких скандалів вона ОСОБА_5 , коли приїжджає до дитини не вчиняє.

Представник потерпілої адвокат Печінка П.В. в судовому засіданні вказав, що адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 складені правомірно. Вважає, що факт домашнього насильства відносно ОСОБА_2 щодо не надання можливості останній побачитися з дитиною зі сторони ОСОБА_1 відбувся на фоні розгляду судової справи про визначення місця проживання дитини та викликано тим, що 27 січня 2022 року відносно батька дитини ОСОБА_4 . Гусятинським районним судом було винесено вирок. Тому вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та призначити покарання найсуворіше, передбачене санкцією вищевказаної статті КУпАП.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у провадженні в справі, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки громадського порядку та громадської безпеки.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Верховний суд у постанові від 7 квітня 2020 року в справі № 647/1931/19 у т.ч. зауважив, що хоча Стамбульська Конвенція до цього часу Україною не ратифікована, однак пряме посилання на неї в законі зобов`язує Суд при визначенні «домашнього насильства» приймати до уваги не лише національне законодавство, але й положення цієї Конвенції, а також інших міжнародних договорів та дотичну практику міжнародних органів у тій частині, в якій вони важливі для розуміння її положень.

Стаття 2 Стамбульської Конвенції передбачає, що «ця Конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства…». Пункт (а) статті 3 визначає, що «насильство стосовно жінок» … означає всі акти насильства стосовно жінок за гендерною ознакою…». Відповідно до пункту (d) статті 3, «насильство стосовно жінок за гендерною ознакою» означає насильство, яке спрямоване проти жінки через те, що вона є жінкою, або яке зачіпає жінок непропорційно». Стаття 3 Конвенція передбачає гендерно-нейтральну дефініцію домашнього насильства, що охоплює як жертв, так і кривдників обох статей.

Таким чином, термін «домашнє насильство» означає один з різновидів гендерно-обумовленого насильства, а не окремий від нього вид насильства. Хоча пункт (b) статті 3 Стамбульської Конвенції сформульований у гендерно-нейтральних виразах, коли визначає види «домашнього насильства» та коло осіб, яких воно може стосуватися, однак це не змінює характеристики домашнього насильства як різновиду насильства, що ґрунтується на певних дискримінаційних, у тому числі гендерних, ознаках. Тож Конвенція заохочує держави-учасників застосовувати її положення до всіх жертв домашнього насильства, включаючи чоловіків, дітей та людей похилого віку, і лише проголошує принцип недискримінації до невичерпного переліку підстав, включаючи гендерну ідентичність та сексуальну орієнтацію, при застосуванні її положень.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації, однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 30 січня 2022 року приблизно о 12 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої невістки ОСОБА_2 , в ході якого словесно ображаючи та принижуючи, забороняла побачитися та спілкуватися з її малолітнім сином ОСОБА_3 , з яким вона має право спілкуватися, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

У судовому засіданні встановлено, що вказане психологічне насильство ОСОБА_1 відносно колишньої невістки виражалось у тому, що ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме на подвір`ї домогосподарства, що в АДРЕСА_3 , в категоричній формі не давала можливості ОСОБА_2 побачитися та спілкуватися з її малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в порушення розпорядження голови Гусятинської райдержадміністрації від 16 січня 2021 року « Про визначення місця проживання малолітньої дитини» на даний час проживає зі своїм батьком ОСОБА_4 та колишнім чоловіком потерпілої ОСОБА_2 та на момент приходу ОСОБА_2 перебував у житловому будинку. При цьому, зателефонувала в поліцію та повідомила, про те, що потерпіла ОСОБА_2 вчиняє відносно неї домашнє насильство, хоча вказаного факту не було. Вказаними діями ОСОБА_1 ображала та принижувала ОСОБА_2 , обмежувала її волевиявлення щодо бажання побачення із своєю дитиною.

Такі дії ОСОБА_1 спричинили потерпілій емоційну невпевненість та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Вищевказані обставини справи підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 516860 від 30 січня 2022 року, складеним відносно ОСОБА_1 ; рапортом помічника чергового Луцишина Ю.Д. ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області від 30.01.2022 року про отримання заяви від ОСОБА_2 , згідно якого остання повідомила про вчинення відносно неї домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 - перешкоджання в побаченні з дитиною; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 30.01.2022 року; копією розпорядження голови Гусятинської райдержадміністрації Тернопільської області від 16 січня 2021 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини», згідно якого місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено із його матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання ( АДРЕСА_4 )( а.с.6); копією постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 925067 від 30.01.2022 року (а.с. 43), з якої вбачається, що ОСОБА_1 визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик поліції по факту вчинення відносно неї домашнього насильства її колишньою невісткою ОСОБА_2 30.01.2022 року; аудіозаписом розмови ОСОБА_2 із ОСОБА_1 від 30.01 .2022 року, який розміщений на DVD R диску, на якому зафіксовано факт словесної заборони ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 у побаченні та спілкуванні із своїм сином ОСОБА_3 також факт неправдивого повідомлення ОСОБА_1 працівникам поліції у телефонній розмові з ними про те, що ОСОБА_2 , пройшовши до неї додому, вчиняє скандал, обзиває свого сина, її нецензурними словами, погрожує.( а.с.34).

Вищенаведені докази не спростовані в судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисником - адвокатом Книш Р.В..

Крім того, факт тривалих неприязних відносин між потерпілою ОСОБА_2 та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 , його батьками, помсти, які стали підставою в черговий раз для навмисного, протиправного недопущення правопорушницею ОСОБА_1 потерпілої ОСОБА_2 до її малолітнього сина ОСОБА_3 підтверджується копіями: рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16.01.2021 року, з якого вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано; рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27.09.2021 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення стягнення з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері відмовлено; рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09.12.2021 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено; вироку Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2022 року, яким засуджено ОСОБА_4 за ст.125 ч.2 КК України на два місяці арешту; (а.с.4, 20-33).

При цьому, в судовому засіданні сама ОСОБА_1 підтвердила той факт, що її онук малолітній ОСОБА_3 проживає разом з ними за місцем її проживання.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини та вимоги закону, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення діянь психологічного характеру, а саме словесні приниження, образи спрямовані на обмеження ОСОБА_2 волевиявлення щодо можливості побачитися із своєю дитиною, які спричинили емоційну невпевненість та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Таким чином, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на неї адміністративне стягнення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що її працівники поліції не роз`яснювали процесуальні права, суд вважає безпідставними, оскільки вони не підтвердженні будь-якими доказами, спростовуються матеріалами справи та поясненнями потерпілої ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що працівник поліції під час складання протоколу та інших документів не відбирав письмових пояснень у потерпілої, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 30.01.2022 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона 30.01.2022 року не допустила ОСОБА_2 до сина, оскільки вона постійно вчиняє скандали, суд не приймає до уваги, як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона надала працівникам поліції письмову заяву, в якій зазначено причину виклику працівників поліції, суд не приймає до уваги, оскільки вказана заява не була долучена ОСОБА_1 та її захисником до матеріалів справи та не була предметом розгляду в судовому засіданні.

Суд не приймає до уваги заперечення адвоката Книша Р.В. щодо обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки останні спростовуються наявними у справі доказами.

Твердження адвоката Книша Р.В. про те, що працівники поліції прикріпили ОСОБА_2 мікрофон, з метою проведення аудіо запису розмови між нею та ОСОБА_1 , суд вважає голослівними та надуманими та такими, що не заслуговують на увагу.

Долучену адвокатом Книш Р.В. до матеріалів справи копію талона-повідомлення єдиного обліку ОСОБА_1 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію за № 263 від 30.01.2022 року по факту вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 як доказ на підтвердження невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства, суд оцінює критично, оскільки вказаний документ спростовується копією постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 925067 від 30.01.2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик поліції по вищевказаному факту та

не має правового значення для вирішення даної справи.

Також суд вважає, що твердження захисника правопорушника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 вчинила скандал на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_5 30.01.2022 року в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

При обранні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення, у зв`язку з цим, вважає за доцільне обрати ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід Держави в межах санкції статті.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 33, 36, 40-1, 173-2, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень (ГУК у Терн.обл/тг смт.Гусятин/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37977599; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); рахунок отримувача: UA0019661; код класифікації доходів бюджету: 21081100) в дохід Держави.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Тернопільського апеляційного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області.

Повна постанова складена 06 квітня 2022 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Т.М. Цвинтарна