КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/7677/21 Головуючий у 1-й інст. - Линник В.Я.
Апеляційне провадження №33/824/202/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року суддя Київського апеляційного суду Рубан С.М.розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2021 року, прийняту щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

ПостановоюІрпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на п`ять діб. Строк адміністративного арешту ОСОБА_2 рахувати з моменту його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 22 вересня 2021 р., о 17 год 30 хв, в АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , а саме: кричав, дав ляпаса рукою по обличчю.

Судом першої інстанції встановлено, що дані обставини підтверджуються:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне

правопорушення (або таке, що готується) від 22.09.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до дільничного офіцера поліції з проханням прийняти міри до ОСОБА_1 , який бив її внука ОСОБА_3 , чим спричинив йому тілесні ушкодження та психологічну травму;

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 22.09.2021 року, згідно яких 22.09.2021 року близько 17 год 30 хв співмешканець її дочки ОСОБА_1 бив руками по обличчю та по голові її онука ОСОБА_3 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 23.09.2021 року, відповідно до яких 22.09.2021 року близько 22 год 00 хв ОСОБА_1 наносив удари долонями по щоках його сину ОСОБА_3 , крім того, ОСОБА_3 повідомляв йому і раніше про випадки насильства з боку ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_6 від 22.09.2021 року, у відповідності до яких 22.09.2021 року близько 19 год 28 хв їй зателефонувала ОСОБА_4 з проханням забрати внука ОСОБА_3 до себе, оскільки його побив ОСОБА_1 , який поводить себе агресивно;

- письмовими поясненнями ОСОБА_7 від 29.09.2021 року, який повідомив, що 22.09.2021 року близько 21 год 00 хв прибув патрулем на виклик ОСОБА_4 і під час перебування за вказаною адресою ОСОБА_1 поводив себе зухвало, кричав, виражався нецензурною лайкою в сторону рідних; у малолітнього ОСОБА_3 на щоках були червоні плями і він повідомив поліцейським, що його б`є вітчим ОСОБА_1 ;

- довідкою КНП Ірпінська центральна міська лікарня Ірпінської міської ради Київської області від 23.09.2021 року, згідно якої ОСОБА_3 23.09.2021 року надана медична допомога в зв`язку з трьома гематомами обличчя та подряпиною лівої скроневої ділянки;

- показаннями свідка ОСОБА_4 , яка стверджувала, що 22.09.2021 року між ОСОБА_1 та її онуком ОСОБА_3 відбувся конфлікт, який розпочався близько 18 год 00 хв, а закінчився приблизно о 22 год 00 хв, в ході якого ОСОБА_1 завдавав удари ОСОБА_3 по обом сторонам обличчя, вів себе агресивно;

- фотографіями, наданими в судовому засіданні законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2021 року у зв'язку з поважністю причин його пропуску.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №430864 від 24 вересня 2021 року вимогам закону не відповідає.

Посилається на те, що в порушення вимог ст. 251 КУпАП з наявних матеріалів справи вбачається, що будь - які докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП відсутні.

Крім того, посилається на те, що долучені до адміністративного протоколу матеріали, а саме пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 є неналежними доказами, оскільки мають суттєві розбіжності та не є достатніми та беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує на те, що ОСОБА_1 жодних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП не вчиняв, а висновок суду про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, грунтується виключно на припущеннях суду.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що батько ОСОБА_5 не був свідком події та в його поясненнях відсутні будь - які дані про джерело з якого йому могло стати відомо про подію.

Апеляційний суд вважає можливим поновити скаржнику строк на апеляційне оскарження постанови суду .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Маньков М.В.підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

ОСОБА_5 та його захисник Торута Л.П. заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення такого припису.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ A.V. v. Ukraine , n. 68177, Enea v. Italy [GC], n. 55182, Idalov v. Russia [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні Ireland v. the UK , наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях Kudla v Poland [GC], n. 92237, Козинець проти України , n. 52, Лабіта проти Італії , n. 120, Чембер проти Росії , n. 49244, поводження є нелюдським , якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини Chahal v. the UK , n. 1

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №430864 від 24 вересня 2021 року, ОСОБА_1 22 вересня 2021 р., о 17 год 30 хв, в АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , а саме: кричав, дав ляпаса рукою по обличчю.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що домашнє насильство по відношенню до дитини ОСОБА_3 не вчиняв, вказав на те, що не знаходився 22 вересня 2021 р., о 17 год 30 хв, в АДРЕСА_3 .

ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції пояснив, що є рідним батьком ОСОБА_3 . Крім того, пояснив те, що ОСОБА_3 повідомляв йому і раніше про випадки насильства з боку ОСОБА_1 . Вказував на те, що домашнє насильство по відношенню до його сина підтверджується довідкою КНП Ірпінської центральної міської лікарні Ірпінської міської ради Київської області від 23 вересня 2021 року та фотографіями малолітнього сина, які знаходяться в матеріалах справи.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, скаржником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, вважаю, що постанова Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2021 року, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя С.М.Рубан