ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2022 Справа №607/1620/22 Провадження №3/607/977/2022 м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Царук І.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Черничинець С.П., розглянувши матеріали справи, яка надійшла з Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, не працюючої, розлученої, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей,

за ч.1 ст.173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №816387 від 26.01.2022, ОСОБА_1 , перебуваючи на території навчального закладу Тернопільської спеціальної школи-інтернат ТОР, що по вул..Л.Українки, 9А в м.Тернопіль, систематично, в період часу з листопада 2021 року по теперішній час, вчиняє булінг психологічного характеру відносно учасника освітнього процесу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який являється однокласником доньки ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого була заподіяна шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_2 . Остання подія мала місце 12.01.2022 на території навчального закладу Тернопільської спеціальної школи-інтернат ТОР відносно малолітнього ОСОБА_2 .

На думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захиснику адвокату Черничинець С.П. роз`яснені права, передбачені ст.ст. 268, 271 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП не визнала та пояснила, що протягом тривалого часу її донька ОСОБА_4 висловлювала їй скарги на поведінку щодо неї однокласника ОСОБА_5 , який систематично ображає її, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до керівництва навчального закладу для відповідного реагування, чого зроблено не було. ОСОБА_1 також ствердила, що ніколи не вчиняла жодного насильства відносно малолітнього ОСОБА_2 , безпосередньо з ним не спілкувалася, а 12.01.2022 викликала поліцію до школи після чергового повідомлення своєї доньки щодо вчинення булінгу відносно неї ОСОБА_6 , про що звернулася із відповідною заявою до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Черничинець С.П. під час судового розгляду зазначила про відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, пояснень потерпілого ОСОБА_5 , відомостей про систематичний характер таких дій, відсутність у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі даних про час, місце та спосіб вчинення ОСОБА_1 булінгу щодо малолтінього ОСОБА_5 та свідків таких дій, у зв`язку з чим, посилаючись на положення ст.ст.7, 9, 245, 280 КУпАП та практику Європейського суду з прав людини, вказала на наявність підстав для закриття провадження по справі. Захисник також просила врахувати, що жодних заяв та повідомлень від батьків ОСОБА_5 чи адміністрації навчального закладу до поліції про вчинення ОСОБА_1 протиправних дій не надходило, в той час як саме ОСОБА_1 12.01.2022 звернулася до поліції із заявою про вчинення булінгу протягом тривалого періоду щодо її доньки ОСОБА_7 однокласником останньої ОСОБА_8 .

Опитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, що її однокласник ОСОБА_9 протягом тривалого часу ображає її, насміхається. Про вказане вона кожного разу повідомляє матері ОСОБА_1 телефонним зв`язком. ОСОБА_3 також ствердила, що на протязі листопада 2021 січня 2022, її мати відвідувала школу лише один раз, при цьому з ОСОБА_6 не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що працює у Тернопільській спеціальній школі ТОР та є класним керівником ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Зазначила, що між вказаними учнями іноді відбувалися конфлікти, припускає існування неприязних стосунків й між батьками цих учнів. Ствердила, що жодного разу не була свідком як незаконних дій ОСОБА_1 щодо ОСОБА_5 , так і їх спілкування на території школи, в тому числі і 12.01.2022, хоча останній повідомляв, що боїться ОСОБА_1 . Також зазначила, що, крім 12.01.2022, ОСОБА_1 протягом листопада 2021 січня 2022 відвідувала школу один раз, з нагоди проведення батьківських зборів.

Свідок ОСОБА_12 , яка працює лікарем Тернопільської спеціальної школи, пояснила суду, що не була свідком жодної конфліктної ситуації чи безпосереднього спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Вважає, що саме ОСОБА_1 створила негативну атмосферу у класі, де навчається її донька ОСОБА_3 , що має негативний вплив на всіх учнів.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника-адвоката Черничинець С.П., показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ч.1 ст.173-4 КУпАП адміністративна відповідальність настає за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

При цьому, булінг може проявлятись у вигляді психологічного тиску (образи, приниження, погрози, ігнорування тощо) та фізичних знущань (удари, поштовхи, принизливий фізичний контакт, побиття та інше).

Психологічне цькування - насильство, пов`язане з дією на психіку, що наносить психологічну травму шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість. До цієї форми цькування можна віднести: вербальне цькування, де знаряддям слугує голос (образливе ім`я, з яким постійно звертаються до жертви, обзивання, дражніння, зведення наклепів, поширення образливих чуток та ін.); образливі жести або дії (наприклад, плювки в жертву або в її напрямку); залякування (використання агресивної мови тіла й інтонації голосу для змушення дитини робити чи не робити щось), та інше.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про освіту" типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується прямим умислом. Мотивом даного правопорушення може бути, як особиста неприязнь до потерпілого так і бажання самоутвердитися у суспільстві чи у будь-якій суспільній групі. Метою цього адміністративного правопорушення є завдання чи можливість завдання потерпілому фізичної чи психологічної шкоди.

Згідно зі ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини ,що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстава для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Як видно, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП до матеріалів справи долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №816387 від 26.01.2022; копію пояснень ОСОБА_1 від 12.01.2022; пояснення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 від 18.01.2022; копія заяви ОСОБА_1 від 12.01.2022 про притягнення до відповідальності батьків ОСОБА_5 ; пояснення ОСОБА_17 від 25.01.2022; копії заяв ОСОБА_1 від 30.11.2021, 02.12.2021, 03.12.2021, 08.12.2021, адресовані директору Тернопільської обласної спеціальної школи-інтернату; ксерокопія паспорту ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

На переконання суду, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, оскільки не містять належних, допустимих, достовірних, достатніх і переконливих доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню в цій справі.

Так, наявні в матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 містять загальні формулювання, без конкретизації окремих випадків психологічного насильства, часу їх вчинення, до того ж вказані у цих поясненнях обставини не підтверджуються іншими належними доказами у справі.

Із аналізу протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 вбачається, що суть адміністративного правопорушення, викладена в загальних рисах без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що діями ОСОБА_1 була заподіяна шкода психологічному здоров`ю малолітнього ОСОБА_5 , однак дане твердження не узгоджується з іншими матеріалами справи, які не містять відомостей, які саме насильницькі дії були вчинені порушником по відношенню до потерпілого, а зазначений у протоколі вид шкоди, а саме, психологічному здоров`ю, не передбачений диспозицією ст. 173-4 КУпАП.

Суд також констатує, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів систематичності вчинення ОСОБА_1 дій, які можна розцінювати як правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-4 КУпАП. Зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення період, що ставиться у вину ОСОБА_1 а саме, з листопада 2021 року по час складання протоколу та 12.01.2022, під час судового розгляду також не знайшов свого підтвердження.

Поряд з цим, судом враховано, що пояснення осіб, приведених до присяги та допитаних в якості свідків, а саме: лікаря та класного керівника учнів Тернопільської спеціальної школи ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які повідомили, що не були свідками жодних неправомірних дій ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_5 , також не містять відомостей на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Надані ж в судовому засіданні пояснення свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про неналежну на їх думку та конфліктну поведінку ОСОБА_1 , як учасника освітнього процесу, яка негативно впливає на вчителів та учнів школи, свідчать про ймовірний конфлікт між ОСОБА_1 та працівнками школи, або матір`ю іншого учня, який без наявності зазначених обов`язкових елементів складу правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.173-4 КУпАП, не охоплюється вказаною статтею.

Разом із тим, матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, оскільки жодного факту вчинення нею булінгу (цькування) стосовно малолітнього ОСОБА_5 , внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого, матеріалами справи не встановлено та не підтверджено, доказів цьому суду надано не було.

Поряд з цим, суд бере до уваги те, що законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_2 , його рідна мати - ОСОБА_17 , згідно ст.270 КУпАП, в судове засідання не прибула, а тому суд не має можливості встановити факт та обставини психологічного насильства, начебто вчиненого ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_2 , а саме: те, чи була заподіяна шкода психічному злоров"ю малолітнього потерпілого і в результаті яких саме дій ОСОБА_1 .

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певного діяння, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Приписи ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язують органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, оскільки не надано допустимих та належних доказів її вини в скоєнні адміністративного правопорушення, та не доведено усі обставини, про які зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-4 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

СуддяІ. М. Царук