БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 3-зв/356/7/22
Справа № 356/84/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2022 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши заяву судді Лялик Романа Михайловича про самовідвід у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 178 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшла заява судді Лялик Романа Михайловича про самовідвід у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 178 КУпАП, обґрунтована тим, що особою, яка притягується до адміністративної відповідальності в даній справі, є ОСОБА_1 , яка з 12.02.2008 по 25.06.2015 обіймала посаду керівника апарату Березанського міського суду Київської області. Разом з тим, головуючий суддя по справі Лялик Р. М. є суддею Березанського міського суду Київської області. Наявність службових стосунків між посадовими особами є обставиною, яка може викликати в учасників провадження чи іншого стороннього спостерігача враження необ`єктивності та упередженості головуючого судді при розгляді даної справи, а відтак - в майбутньому стати причиною сумнівів в справедливості та законності судового рішення та поставити під сумнів забезпечення реалізації права особи на справедливий розгляд справи стосовно неї незалежним та безстороннім судом. Відтак, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, посилаючись на положення ст.ст. 75,80 КПК України, з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у заінтересованості, неупередженості та об`єктивності судді при розгляді справи та забезпечення довіри учасників, вважає за неможливе брати участь у розгляді даної справи про адміністративне правопорушення та заявляє собі самовідвід.

Суддя Лялик Р. М. в судове засідання на розгляд заяви про самовідвід не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав заяву, в якій, посилаючись, вказав, що брати участь в судовому засіданні та давати пояснення не бажає (а.с.10-11).

ОСОБА_1 як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.9).

Розглянувши заяву, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 204832 від 23.02.2022, особою, яка притягується до адміністративної відповідальності в даній справі, є громадянка ОСОБА_1 , яка згідно наказів Березанського міського суду Київської області від 12.02.2008 № 5-К та від 25.06.2015 № 54/к в період з 12.02.2008 по 25.06.2015 обіймала посаду керівника апарату Березанського міського суду Київської області (а.с.4-5).

Разом з тим, головуючий суддя по справі Лялик Р. М. є суддею Березанського міського суду Київської області.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності..

Положення чинного КУпАП не містять норм, які б регулювали питання відводу і самовідводу судді при вирішенні справ про адміністративні правопорушення.

Європейський суд в своєму рішенні «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v Malta, заява № 17056/06), висвітлив законодавчу прогалину та негативні наслідки відсутності правового врегулювання інституту відводу у національному законодавстві, констатувавши, що відсутність останнього ставить під сумнів існування одної з гарантій передбаченої ст. 6 Конвенції щодо незалежності і безсторонності суду під час відправлення правосуддя.

Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду та заінтересованості відповідних суб`єктів у результатах розгляду справи.

Рада суддів України в п. 4 рішення № 34 від 08.06.2017 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії п.п. 2-3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачені права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 55 рішення у справі «Гурепка проти України», п. 39 рішення у справі «Лучанінова проти України»).

Рівною мірою зазначені гарантії стосуються і адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 178 КУпАП.

Враховуючи вказане, практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 178 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції, суд приходить до висновку про необхідність врегулювання питання про самовідвід за аналогією закону, а саме з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України.

Так, право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (заяви № 76556/01 та 38779/04, рішення від 08.04.2010 року, п. 97).

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02, рішення від 10.12.1999 року, п. 66), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Термін «безсторонність» характеризує нейтральність судді щодо сторін у справі.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02, п. 53) правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

В рішеннях по справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії» ЄСПЛ зазначає, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Згідно статті 1 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною (ст. 3 Кодексу суддівської етики).

Відповідно до роз`яснень ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу.

Так, підстави відводу (самовідводу) судді в кримінальному процесуальному законодавстві встановлені ст.ст. 75-76 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

За змістом ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відтак, враховуючи вказані вище обставини в своїй сукупності, розгляд суддею Березанського міського суду Київської області Ляликом Р. М. справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яка з 12.02.2008 по 25.06.2015 обіймала посаду керівника апарату Березанського міського суду Київської області, може створити в учасників провадження чи іншого стороннього спостерігача враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді справи, а відтак - в майбутньому стати причиною сумнівів в справедливості та законності судового рішення у справі та поставити під сумнів забезпечення реалізації права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на справедливий розгляд справи стосовно неї незалежним та безстороннім судом.

За таких обставин, вважаю за необхідне дану заяву про самовідвід задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.ст. 2, 7, 245-246, 268 КУпАП, ст. 75, 80 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву судді Березанського міського суду Київської області Лялик Романа Михайловича про самовідвід у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 178 КУпАП - задовольнити.

Відвести суддю Березанського міського суду Київської області Лялик Романа Михайловича від розгляду справи № 356/84/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 178 КУпАП.

Постанова суду оскарженню не підлягає.

Суддя :І. О. Капшученко