Справа № 161/7230/21 Провадження № 33/802/56/22 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним за те, що 10.04.2021 о 20 год 30 хв у м. Луцьку, на пр.-ті Відродження, керував транспортним засобом, марки Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскаржує його з мотивів незаконності. Стверджує, що не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у медичний заклад його не доставляли взагалі. Вказує, що місцевим судом у якості свідка не допитувалася працівник поліції ОСОБА_2 , яка складала щодо нього протокол. Тому просить судове рішення скасувати, а провадження у справі - закрити за відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 та його захисник Щербяк Н.В. у судове засідання не з`явилися, про поважність причин своєї неявки не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, що підтверджується телефонограмою від 05.04.2022, яка міститься в матеріалах справи (а.с.61).

Жодних клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП, їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 10.04.2021 серії ДПР18 № 035881, 10.04.2021 о 20 год 30 хв у м. Луцьку, на пр.-ті Відродження, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, марки Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та складений у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які скріпили його своїми підписами (а.с.1).

У матеріалах справи також наявні письмові пояснення вказаних свідків, які підтвердили факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.5-6).

В апеляційних доводах ОСОБА_1 посилається на те, що не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у медичний заклад його не доставляли взагалі, однак на переконання апеляційного суду, вони не заслуговують на увагу, оскільки суперечать доказам, які знаходяться у матеріалах справи.

Так, відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції), якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Оскільки у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції мали право запропонувати йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Згідно з нормами ч.3 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п. 7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Зазначені нормативно-правові акти регламентують, що для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я є дві підстави, а саме: незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгода водія з його результатами.

Як вбачається з відеозапису події, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом був зафіксований бодікамерами працівників поліції, після чого поліцейський підійшов до водія і сказав: «Ви тільки що ледь не зробили ДТП» (а.с.10, час відео: 20:15:36).

Згідно з відеофіксацією вказаної події, на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці чи у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.10, час відео: 20:53:39).

Піддавати вказані докази сумніву у апеляційного суду немає підстав.

Таким чином, відеозаписом з бодікамер працівників поліції повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо тверджень апелянта про те, що місцевим судом у якості свідка не допитувалася працівник поліції ОСОБА_2 , яка складала щодо нього протокол, вони є голослівними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, ОСОБА_5 суду пояснила, що підставою зупинки ОСОБА_1 було порушення ним ПДР. В ході з`ясування обставин правопорушень у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, з метою виявлення у ОСОБА_1 ступеня сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд з метою виявлення такого стану як на місці зупинки, так і в медичному закладі охорони здоров`я, однак останній в категоричній формі відмовився.

Вказана обставина також повністю підтверджується і розпискою свідка ОСОБА_2 , яка є в матеріалах справи (а.с.34).

Допитана у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 показала, що ОСОБА_1 порушив ПДР. Коли працівники поліції його зупинили, від нього було чути запах алкоголю. Водій категорично заперечував як керування транспортним засобом, так і перебування у стані сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, а тому щодо останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Також зазначила, що її було допитано в якості свідка судом першої інстанції.

Тому у даному випадку, оскільки водій ОСОБА_1 відмовився проходити у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, працівник поліції склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у якому зазначив ознаки алкогольного сп`яніння водія: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, та його відмову від проходження такого огляду.

Такі дії поліцейського повністю відповідають роз`ясненням, які містяться у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Проаналізувавши зібрані й досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху та вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

А невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що накладаючи адміністративне стягнення, суддя, згідно з вимогами ч.2 ст.33 КУпАП, урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Нові докази, які спростовували б висновки суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції надані не були.

Враховуючи вищенаведене, постанова судді є законною та обґрунтованою, а підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов