справа № 492/1250/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2022 року м.Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Гусєва Н.Д.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла зВідділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності неповнолітнього:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 7 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

08 листопада 2021 року о 14 год. 10 хв. по вул.Горького м.Арциз Одеської області, неповнолітній ОСОБА_1 , повторно, у незастебнутому шоломі, керував мопедом марки «Yamaha», без державного реєстраційного номера, не зареєстрованого у встановленому законом порядку, без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заходів, чим порушив вимоги п. 2.1а, п. 2.1ґ, п. 2.3г, п. 2.9в Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 121, ч. 7 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання, призначене на 28 березня 2022 року неповнолітній ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,що підтверджується направленням судової повістки засобами поштового зв`язку, яка повернулася до суду відповідно до довідки відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою», що дає суду підстави вважати, що неповнолітній ОСОБА_1 не з`явився до поштового відділення для отримання конверту з поміткою «судова повістка» у зв`язку з не проживанням за вказаною ним адресою та в такому випадку вважається, що неповнолітній ОСОБА_1 був належним чином повідомлений. Крім того, неповнолітній ОСОБА_1 був повідомлений співробітниками поліції про те, що справа буде розглядатися в Арцизькому районному суді Одеської області, про що свідчить його підпис у протоколах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Шевченко проти України» (AleksandrShevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Отже, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи не вбачається, що неповнолітній ОСОБА_1 був позбавлений права отримувати інформацію про рух справи, тощо.

Також, слід врахувати про можливість неповнолітнього ОСОБА_1 дізнатись про стан судового провадження справи залежить від його волевиявлення, тобто має суб`єктивний характер.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що неповнолітній ОСОБА_1 не повідомив про причини своєї неявки в судове засідання, призначене на 28 березня 2022 року, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав у зв`язку з чим суддя, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.

Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення, дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що притягуваний своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ч. 7 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а його провина у вчиненні зазначених правопорушень підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколами про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 168427, серії ДПР18 № 168428, серії ДПР18 № 168429, серії ДПР18 № 168430 від 11 листопада 2021 року; постановою Арцизького районного суду Одеської області від 16 серпня 2021 року про притягнення неповнолітнього ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та іншими матеріалами справи.

З вищевикладеного та досліджених суддею доказів випливає, що неповнолітній ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 2.1а, п. 2.1ґ, п. 2.3г, п. 2.9в Правил дорожнього руху, які відповідно передбачають, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; чинний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, а також для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мопеді бути в застебнутому мотошоломі та водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, повторно, у незастебнутому шоломі, керував мопедом марки «Yamaha», без державного реєстраційного номера, не зареєстрованого у встановленому законом порядку, без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заходів.

Враховуючи викладене, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи про адміністративні правопорушення, вияснивши причини та умови, що сприяли вчиненню вказаних адміністративних правопорушень, проаналізувавши усі фактичні дані, оцінивши докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку, що адміністративні правопорушення були вчинені саме неповнолітнім ОСОБА_1 , так як його дії розкривають склад об`єктивної сторони ч. 1 ст. 121, ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП у порушенні Правил дорожнього руху, оскільки його провина повністю знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджена доказами, дослідженими суддею, однак, суддя вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Розглядаючи питання щодо строку давності в адміністративному провадженні в контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, суд першої інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі: Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення… .

Поняття кримінальне обвинувачення має автономне значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (справа Блохін проти Росії, рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п.30).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, Ігор Паскарі проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Тому, статті 121, 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в контексті ст. 6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості кримінального обвинувачення включно зі стадією проголошення судового рішення.

Правове регулювання прав та свобод людини за національним законом полягає у створенні необхідних умов, якими слід забезпечити невідворотність адміністративної відповідальності.

В той же час має бути забезпечений справедливий баланс між загальним (публічним) інтересом невідворотності адміністративної відповідальності та дотриманням прав і свобод людини щодо строку давності про притягнення її до відповідальності.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, в тому числі у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії, рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», рішення від 22 жовтня 1996 року, п. 51).

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, неповнолітній ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення 11 листопада 2021 року. Протоколи про адміністративні правопорушення складено 11 листопада 2021 року та справа про адміністративні правопорушення відносно неповнолітнього ОСОБА_1 надійшла до Арцизького районного суду Одеської області 18 листопада 2021 року, та передана судді Гусєвій Н.Д. згідно з Реєстром судових справ і матеріалів, переданих на розгляд головуючому судді, - 30 листопада 2021 року. Справа призначена до розгляду на 13грудня 2021 року, 20 січня2022 року, але розгляд справи не відбувся, оскільки неповнолітній ОСОБА_1 не з`явився у судове засідання та у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про те, що порушник повідомлений належним чином про місце, дату і час розгляду справи Арцизький районний суд Одеської області був позбавлений можливості здійснити судовий розгляд справи. Беручи до уваги відсутність у суду відомостей про те, що неповнолітній ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що тягне неможливість розгляду справи, судовий розгляд справи було призначено на 28 березня 2022 року, але на день розгляду справи пройшло три місяці після вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, тобто після спливу строку, в межах якого, відповідно до діючого законодавства, до правопорушника може бути застосовано адміністративне стягнення.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними ( див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 7 липня 1989 року, п. 87).

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпції факту і права.

Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП).

За загальним правилом ст. 9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.

Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Згідно з положеннями статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до норм КУпАП суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

В силу ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права.

За таких підстав, в системі діючого правового регулювання та на підставі ст. 247 п. 7 КУпАП судом вирішується питання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України одним із його завдань є правове забезпечення охорони прав і свобод людини та громадянина, яке, окрім іншого, полягає також і в створенні дієвих механізмів захисту прав та законних інтересів осіб, потерпілих від злочинів.

У рішеннях Конституційного Суду України (справа1-28/20170, рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 [1]; справа № 1-36/2001, рішення від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 [2]) неодноразово зазначено про низку основоположних постулатів стосовно того, що:

- Україна є демократичною, правовою державою;

- у нашій країні визнано і діє принцип верховенства права;

- Конституція України має найвищу юридичну силу; закони й інші нормативно-правові акти приймають на підставі Конституції України та повинні відповідати їй;

- людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку визнано в Україні найвищою соціальною цінністю;

- права та свободи людини, їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження й забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

З огляду на ці конституційно-правові приписи, однозначно можна дійти висновку, що на державу покладено обов`язок, щодо вжиття дієвих й ефективних заходів, спрямованих на гарантоване поновлення порушених прав людини, зокрема прав потерпілого, якому завдано шкоду злочином.

Конституція України захищає права і свободи людини і громадянина на підставі рівності всіх перед законом і судом, забезпечує доступ до правосуддя і компенсації спричиненої шкоди.

На державу покладено обов`язок запобігати і припинити в установленому законом порядку будь-які посягання, що спричиняють шкоду, моральні страждання та забезпечити потерпілому від правопорушення, насамперед в суді, свої права і законні інтереси любим не забороненим законом засобом.

Разом з тим, обов`язок держави забезпечити поновлення прав потерпілого від злочину не повинно залежати від наділенням його права визначити необхідність здійснити винесення процесуального документу у відношенні тої чи іншої особи за межами покладеними на цю особу відповідальності, таке право в силу публічного характеру притягнення до відповідальності належить тільки державі в особі законодавчих і правозастосовувальних органів.

Правосуддя в Україні здійснюється тільки судом. Держава зобов`язана гарантувати захист прав усім учасникам судового процесу чиї права та законні інтереси безпосередньо зачіпає провадження по справі, забезпечити належну можливість відстоюванню своїх прав і законних інтересів на всіх стадіях судового провадження будь-яким не забороненим законом способом.

В цих цілях, законодавець, діючи в рамках наданих дискреційними повноваженнями, включив таку нереабілітуючу обставину, як сплив строків давності адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд першої інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення, за закінченням строку давності, що передбачений національним законом - частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Строк давності спливає і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді першої інстанції, оскільки будь-які процесуальні дії та інші обставини (неможливість виклику в судове засідання учасників справи не з вини суду) протягом цих строків не припиняють їх перебігу.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм КУпАП дозволяє дійти висновку, що закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Тому, неповнолітнього ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 7 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП, проте у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 38, 121, 126, 283-285, п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановив:

Неповнолітнього ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 121, ч. ч. 1, 2, ст. 126.Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення № 492/1250/21 відносно неповнолітнього ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.