Справа№672/152/22
Номер провадження 3/672/88/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року м. Городок

Суддя Городоцького районного суду Хмельницької області Шинкоренко С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., захисника Столяра М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від ВПД №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого керівником НПП Подільські Товтри

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ставиться в вину те, що 23.02.22 р. о 14 год. 38 хв. він керував транспортним засобом марки ВАЗ 210430-20 д/н НОМЕР_1 на 3 км по вул. Курортній в смт. Сатанів Хмельницького району Хмельницької області, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Захисник Столяр М.В. в судовому засіданні вказав, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав неправильного оформлення матеріалів, а зокрема відсутній склад правопорушення яке ставиться у вину ОСОБА_1 , оскільки останній у вказаному в протоколі про адміністративне правопорушення місці автомобілем не керував та працівниками поліції там не зупинявся.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суддя приходить до такого висновку.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення встановлюються серед іншого: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків…, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Дана обставина ніким не оспорюється.

Однак захисник не погоджується із тим, що ОСОБА_1 вчинив дане правопорушення саме на 3 км. по вул. Курортній в смт. Сатанів Хмельницького району Хмельницької області і стверджує, що в той час ОСОБА_1 на вказаній ділянці дороги і у вказаний час автомобілем не керував, а отже не міг вчинити будь-яких порушень ПДР України.

Суддя погоджується із такими твердженнями захисника виходячи із такого.

Так, виходячи із положень ч.1 ст.256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення має містити відомості про місце вчинення правопорушення.

Згідно ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.1 цієї статті, повинна містити відомості про:… дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається із дослідженого судом відеозапису, який було надано захисником, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 дійсно було зупинено працівниками поліції, однак у відповідності до встановлених цифрових покажчиків на місці зупинки вже був фактично 5 км. вказаної вулиці.

При визначенні працівником поліції місця зупинки транспортного засобу не було враховано, що вказана ділянка дороги (вулиці) починається із цифрового покажчика 0-й кілометр.

Крім того, як вбачається із відеозапису, долученого захисником із вказаної ділянки дороги та із долученої карти місцевості, неподалік місця зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , достатньо локацій, до який інспектор поліції міг би прив`язати вказане місце зупинки (будівля електричної підстанції, перехрестя доріг, електроопори, які мають відповідну номерацію тощо…), однак цього зроблено не було.

Так, у відповідності до абз.2 п.3 Інструкції

з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. затв. Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, визначено, що: сталий орієнтир - стаціонарно встановлений об`єкт (кут будівлі або павільйону зупинки маршрутних транспортних засобів, дорожній знак 5.60 "Кілометровий знак", опора електропередач, об`єкт дорожнього сервісу, порядковий елемент інженерної конструкції дороги тощо), який має свою назву, порядковий номер, іншу видиму відмінність серед подібних об`єктів та розташований уздовж вулиці або смуги відведення дороги (сталим орієнтиром не є дерева, кущі, транспортні засоби, які стоять, тимчасові споруди або конструкції, пересувні торговельні споруди, огорожі будівельних майданчиків або місць проведення дорожніх робіт, інші об`єкти, розташування яких на місцевості в подальшому неможливо об`єктивно визначити чи геометрія, розміри або місце розташування яких можуть з часом змінюватись).

Отже, як об`єктивно встановлено із досліджених доказів вказане місце вчинення правопорушення, вчинення якого ставиться у вину ОСОБА_1 розміщене в іншому місці, з різницею приблизно 2 км. у протилежному напрямку проти руху автомобіля і у вищевказаному місці останнього працівники поліції не зупиняли, а тому він там на транспортному засобі у вказаний день та час не керував.

Також, як вбачається із дослідженого відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції, зазначення саме 3 км. вказаної ділянки дороги не є опискою чи помилкою, оскільки на відеозаписі працівник поліції чітко стверджує що вчинення правопорушення водієм було вчинено саме на вказаному відрізку дороги.

Крім того, сам факт зазначення у якості місця зупинки лише кілометру певної ділянки не може слугувати для точного визначення такого місця і є вочевидь недостатнім.

Суддя також не вбачає за можливе повертати протокол про адміністративне правопорушення на доопрацювання органу (посадовій особі), які його складали з таких підстав.

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Тому, в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

За таких обставин, справу у провадженні слід закрити, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 266, 284, 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - в провадженні закрити в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вилучене посвідчення водія повернути ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення до Хмельницького апеляційного суду через Городоцький районний суд Хмельницької області.

Суддя :