П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2022 р. Справа № 596/321/22

Провадження № 3/596/292/2022

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.,

при секретарі судового засідання Рудніцькій О.П.

за участю: особи, відносно якої

складено протокол про

адміністративне правопорушення ОСОБА_1

її захисника адвоката Печінки П.В.

законного представника малолітнього

потерпілого ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в селищі Гусятин матеріали, які надійшли від відділення поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої у АДРЕСА_1 , фактично проживаючої у АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, розлученої, працюючої продавцем у ФОП ОСОБА_4 , маючої на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка раніше не притягувалась до адміністративної відповідальності, за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР №174131від 03 квітня 2022 року, громадянка ОСОБА_1 03 квітня 2022 року приблизно о 13 год.40 хв., перебуваючи в с.Сорока, вчинила відносно свого сина ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме застосувала до нього фізичну силу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає. Вказала, що 03 квітня 2022 року, приблизно о 13.00 годині, вона дійсно в черговий раз приїхала у домогосподарство ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_1 щоб довідатися до свого сина ОСОБА_2 , де на порозі біля житлового будинку, хотіла передати своєму сину ОСОБА_2 пакунки із різними солодощами, фруктами, іграшками, взуттям та іншими речами, поміряти куплені кросівки на дитину, поспілкуватися та погратися із ним. Проте, не вдалось, оскільки колишній її чоловік ОСОБА_3 та його батьки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , почали, як завжди, обзивали її різними образливими в її сторону словами та створювали для неї негативну атмосферу для неспокійного спілкування, проведення часу з її сином, який станом на 03.04.2022 року через не виконання рішення органу опіки та піклування зі сторони батька дитини ОСОБА_3 , проживає з останнім, а не з нею. Однак, будь-якого домашнього насильства відносно свого сина ОСОБА_2 вона не вчиняла та ніколи б не вчинила. Із сином вона спілкувалася приблизно 5 хвилин, оскільки більше ОСОБА_3 та його батьки фактично не дали можливості так як створювали різні для цього перепони.

Не заперечила факту висловлення в сторону ОСОБА_3 та його батьків проклонів, які прозвучали з її вуст під час її виходу із домогосподарства ОСОБА_5 , після того, як ОСОБА_7 її виштовхував з порогу будинку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ображали нецензурними словами та принижували її у присутності її малолітнього сина.

Зазначила,що після виходу із подвір`я домогосподарства ОСОБА_5 вона по телефону викликала поліцію.

Підтвердила факт проведення аудіозапису своєї розмови з ОСОБА_3 та його батьками на свій мобільний телефон 03.04.2022 року з моменту входу на подвір`я домогосподарства ОСОБА_5 та виходу з нього.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Печінка П.В. зазначив, що остання домашнього насильства відносно ОСОБА_2 не вчиняла. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Явку малолітнього потерпілого ОСОБА_2 законний представник- батько дитини ОСОБА_3 неодноразово в судове засідання не забезпечив, хоч належним чином був повідомлений про день, час, місце розгляду справи та забезпечення явки малолітнього потерпілого. Доказів на підтвердження неможливості з поважних причин забезпечити малолітнього потерпілого ОСОБА_2 у судове засідання ОСОБА_3 суду не надав та в судовому засіданні не зміг вказати.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що 03.04.2022 року приблизно о 13 год. 30 хв. до його домогосподарства, що в АДРЕСА_1 прийшла колишня дружина ОСОБА_1 , а він у цей час годував сина та готував його до сну. Проте, дитина вибігла до матері ОСОБА_1 на поріг, але він покликав сина назад в кімнату, щоб він доїв та одягнути дитину у верхній одяг. Після того, син вибіг на двір, а він, в слід за ним, вийшов покурити. На дворі ОСОБА_1 сказала йому повернути її сина, на що він відповів «будь ласка», однак, син сказав «ні» і що він забере іграшки і піде з ним до хати. Коли син збирав іграшки, ОСОБА_1 його потягнула до себе, так як хотіла поміряти «капці». Після того, як син зібрав іграшки, ОСОБА_1 побігла за ним до коридору будинку, де почала його тягнути, але син сказав, що «мій дім тут, мої друзі тут». У відповідь на сказане ОСОБА_1 , «дала ляпаса дитині по личку» і вийшла на двір.

Вказав, що на долученому до матеріалів справи ним диску із відеозаписом - факту нанесення удару по обличчі сина не має.

Також зазначив, що під час того, як ОСОБА_1 виходила з подвір`я їх домогосподарства, вона сина «послала, куди зараз посилають російський корабель» та крикнула «щоб ви всі здохли» і покинула домогосподарство. В той час, як ОСОБА_1 покидала їх домогосподарство, його мати ОСОБА_6 , кинула в слід за ОСОБА_1 принесені для дитини кульок із солодощами, оскільки від попередньо принесених ОСОБА_1 солодощів сину, він дістав діарею. Однак, принесений 03.04.2022 року кульок із солодощами він забрав з-під плоту та всі інші речі принесені ОСОБА_1 віддав сину.

Зазначив, що «факт вчинення домашнього психологічного насильства ОСОБА_1 відносно свого сина ОСОБА_2 він підтверджує тим, що ОСОБА_1 «послала сина на три букви» та крикнула до нього, «щоб ти здох». Даний факт підтверджується відео файлами за № 3,4, які він надав суду та аудіозаписом, наданим суду захисником Хомів Н.Р.. Свої письмові пояснення від 03.04.2022 року підтримує в повному обсязі. По факту нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_1 сину ОСОБА_2 доказів немає.

Не заперечив той факт, що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП по тому самому факту приблизно на дві години швидше, ніж протокол відносно ОСОБА_1 за його зверненням .

Також не заперечив факту проведення ОСОБА_1 аудіо запису їх розмови на мобільному телефоні останньої 03.04.2022 року, яка відбулася у його домогосподарстві під час відвідин ОСОБА_1 їх сина та підтвердив дані, які відображені на даному аудіозаписі.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , її захисника-адвоката Печінку П,В, законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , вважає, що провадження в справі підлягає закриттю, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання свої хобов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки громадського порядку та громадської безпеки.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини.

Згідно з вимогами п.3 ч.1ст.3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що:

- психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР №174131 від 03 квітня 2022 року, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що вона 03 квітня 2022 року приблизно о 13 год.40 хв., перебуваючи в с.Сорока, вчинила відносно свого сина ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме застосувала до нього фізичну силу.

Як видно з фабули протоколу, у ній не вказано, які конкретні дії фізичного характеру вчиняла ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_2 , що кваліфіковано працівниками поліції як домашнє насильство.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, працівниками поліції долучено: рапорт поліцейського СРПП ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Польового Н.В. від 03 квітня 2022 року, письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 від 03 квітня 2022 року та заяву ОСОБА_3 від 03 квітня 2022 року про не відкриття відносно ОСОБА_1 кримінального провадження по факту нанесення тілесних ушкоджень їх синові ОСОБА_2 , а притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник-адвокат Печінка П.В. категорично заперечили обставини викладені у протоколі. Вказали, що 03 квітня 2022 року ОСОБА_1 прибула до домогосподарства ОСОБА_5 , що в с.Сорока, з метою довідатися до сина, почастувати його фруктами, солодощами, іграшками та іншими речами. Проте, колишній чоловік та його батьки не дали, як завжди це ОСОБА_1 зробити. При цьому, в присутності дитини налаштовували дитину проти неї, принижували, обзивали її негативною лексикою, погрожували, викинули в слід за нею, як вона виходила із подвір`я вищевказаного домогосподарства, пакунок із солодощами та фруктами, які були принесені для дитини. В цей час, ОСОБА_1 жодних насильницьких дій, зокрема і фізичного насильства відносно свого сина не вчиняла, а навпаки намагалася хоч якимось чином погратися, поспілкуватися з дитиною.

Вказані обставини підтверджуються доданим захисником до матеріалів справи та переглянутим у судовому засіданні аудіозаписом розмови ОСОБА_1 із її сином ОСОБА_2 , колишнім чоловіком ОСОБА_3 та його батьками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.23), який проведено ОСОБА_1 за допомогою її мобільного телефону 03.04.2022 року і є безперервним, а також письмовими поясненнями останньої від 03.04.2022 року, які, в свою чергу, спростовують письмові пояснення ОСОБА_3 від 03.04.2022 року та його пояснення в судовому засіданні про нанесення ОСОБА_1 удару рукою по обличчі свого сина ОСОБА_2 03.04.2022 року.

Відтак, суд не приймає до уваги вказані письмові пояснення ОСОБА_3 від 03.04.2022 року, оскільки вони спростовуються його поясненнями та поясненнями ОСОБА_1 , які вони надали в судовому засіданні.

Пояснення ОСОБА_1 , дані в судовому засіданні, суд приймає до уваги, так як вони є послідовними, не мінливими та узгоджуються із аудіозаписом її розмови із її сином ОСОБА_2 , колишнім чоловіком ОСОБА_3 та його батьками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який проведено ОСОБА_1 за допомогою її мобільного телефону 03.04.2022 року під час перебування ОСОБА_1 на території домогосподарства ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_1 .

Суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_3 про те, що факт домашнього насильства психологічного характеру ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_2 полягав у тому, що ОСОБА_1 висловилася до сина нецензурними словами, а саме «послала його на три букви та крикнула до нього, щоб ти здох», оскільки вони є безпідставними, крім того, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 03.04.2022 року (а.с.1) не інкриміновані ОСОБА_1 та які спростовуються аудіозаписом розмови між ОСОБА_1 її сином ОСОБА_2 , колишнім чоловіком ОСОБА_3 та батьками останнього- ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (а.с.23) і поясненнями ОСОБА_1 , даними в судовому засіданні.

Суд не приймає до уваги наявний в матеріалах справи рапорт поліцейського СРПП ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Польового Н.В. від 03 квітня 2022 року, як належний та допустимий доказ, оскільки рапорт це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції.

Долучена до матеріалів справи на підтвердження винуватості ОСОБА_1 письмова заява ОСОБА_3 від 03.04.2022 року з проханням останнього не відкривати кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 по факту нанесення тілесних ушкоджень їх сину ОСОБА_2 , а притягути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не має правового значення для вирішення даної справи.

Також суд не приймає до уваги, долучений ОСОБА_3 до матеріалів справи, як належний та допустимий доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2КУпАП: фотографію із зображенням дитини, оскільки остання не містять дати та часу її здійснення та відеоматеріал на DVD диску, оскільки останній також не містять дати та часу його здійснення, є фрагментальним , а не безперервним, і при цьому, вищезазначені фото та відео не містять даних на підтвердження чинення фізичного насильства чи будь-якого іншого домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 відносно її сина ОСОБА_2 ..

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 відділенням поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Дані, які містяться у наданих захисником копіях: довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28.01.2021 року № 23/4/2-19-8, розпорядження голови Густинської райдержадміністрації від 16.01.2021 року №4/02-34 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини», комісійного акту від 27.01.2021 року про неможливість виконати, вищевказане розпорядження голови Гусятинської райдержадміністрації, постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №925067 від 30.01.2022 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13.08.2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25.03.2022 року в справі про визначення місця проживання дитини, ухвали Тернопільського апеляційного суду від 30.03.2022 року, якою вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України залишено без змін підтверджують факт наявності неприязних відносин зі сторони ОСОБА_3 та його батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_1 з 2018 року по даний час.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Висновок суду про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В силу вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відтак, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно з вимогами ч.2 ст.251КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом встановлено, що беззаперечні докази вини ОСОБА_1 у вчинені нею дій, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.173-2, 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області.

Повна постанова складена 20 квітня 2022 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Т.М. Цвинтарна