Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
05.04.2022 р. м. Жмеринка
Суддя Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області Шепель К.А.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, - про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
у с т а н о в и в :
Разом з тим судом не було вирішено питання щодо судових витрат, а саме стягнення судового збору відповідно до статті 40 -1 КУпАП
Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 270 ЦПК України, пунктом 1 статті 252 КАС України, додаткове рішення суд постановляє у разі, зокрема, якщо стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалене рішення.
Разом з тим, КУпАП не містить інституту додаткового рішення. Тож, ним не врегульований випадок, коли стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази та давали пояснення, не ухвалене рішення.
Однак, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у Постанові "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01 листопада 1996 року № 9, відмова у судочинстві на підставі неясностей, неузгодженості або відсутності відповідного законодавства не допускається.
У разі відсутності у КУпАП безпосереднього врегулювання випадку, коли ухвалюється додаткове рішення, застосовуються норми процесуального законодавства, які регулюють подібні за змістом правовідносини (аналогія закону частина дев`ята статті 10 ЦПК України, частина шоста статті 7 КАС України).
Як вбачається з вказаних норм права та іншого законодавства України, що регулює аналогію закону, вона (аналогія закону), зокрема, в процесуальному законодавстві, існує як міжгалузевий інститут. Тож, за відсутності правового регулювання аналогії закону в КУпАП, правовою підставою для ухвалення додаткового рішення є саме аналогія процесуального закону, застосування якої спрямоване на заповнення пробілу та легітимацію судочинства у зазначеному випадку.
Відповідно до вимог статтей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Суд при розгляді питання стягнення судових витрат зважує на наступне.
Згідно з частиною сьомою статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Відповідно до частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.
Статтею 304 КУпАП передбачено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Відповідно до статті 305 КУпАП контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.
Стягнення судового збору передбачено у статті 40-1 КУпАП, зокрема у зазначеній нормі визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
В частині п`ятій статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає на час ухвалення судового рішення 496 грн 20 коп
На думку суду, дотримуючись зазначених положень Закону, з метою дотримання положення статті 40-1 КУпАП, а саме стягнення судових витрат, тобто грошових коштів, які несе держава забезпечуючи розгляд справи, суд приходить до обґрунтованого та виваженого висновку про ухвалення по справі додаткової постанови з приводу стягнення судового збору.
Керуючись статтями 40-1, 280, 283 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и в :
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.
На додаткову постанову може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів через Жмеринський міськрайонний суд.
Постанова підлягає зверненню до виконання протягом 3-х місяців з дня її винесення або з дня вирішення скарги в апеляційному порядку.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ