Справа № 503/344/22
Провадження №3/503/308/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

23 лютого 2022 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 504510, згідно змісту якого 23.02.2022 року о 21.15 годині ОСОБА_1 в м. Кодима по вул. Армійській керував автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за зовнішніми ознаками в стані алкогольного сп`яніння, а саме мав характерний запах алкоголю з ротової порожнини, при цьому від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився, у зв`язку з чим ОСОБА_1 порушив пункт 2.5. Правил дорожнього руху та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, про місце і час розгляду справи був своєчасно сповіщений належним чином, у відповідності до вимог ст. 2772 КУпАП, що підтверджує повідомлення № 157 (а.с.12) про особисте вручення йому 13.04.2022 року рекомендованого поштового відправлення № 389 із судовою повісткою про виклик в судове засідання призначене на 27.04.2022 року та роздруківки з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» і КП «Д-3» (а.с.10-11) про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № 389 із судовою повісткою про виклик. Клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило. Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. З аналізу постанови Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №0870/8014/12 вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За перелічених вище обставин суд вважає, що неявка ОСОБА_1 на судовий розгляд не має поважних причин та свідчить про ухилення останнього від участі в судовому засіданні з метою створення штучних перешкод у розгляді справи, як обраний спосіб захисту. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції. У зв`язку з вище викладеним і у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП та пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 суд вважає за можливе розглянути справу під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступні обставини.

Згідно довідки інспектора САП Подільського РУП ГУНП в Одеській області від 24.02.2022 року (а.с.6), ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами з видачою відповідного посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 19.08.2011 року.

Згідно п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі за текстом Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 Правил, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають зокрема у стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно пункту 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (надалі за текстом Інструкція) ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Суд додатково звертає увагу на ту обставину, що ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння саме особою, яка керує транспортним засобом.

Водночас із цим суд звертає увагу на те, що на жодному із трьох фрагментів відеозаписів наявних на CD-R диску (а.с.7), долученому до протоколу про адміністративне правопорушення в порядку ч.2 ст. 266 КУпАП і досліджених судом під час судового розгляду, не зафіксовано подію керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Так на фрагменті відеозапису «WhatsApp Video 2022-03-18 at 16.31.49.mp4» зафіксовано лише момент того як працівники поліції запитують у водія, який перебуває в неруховому автомобілі на водійському сидінні, чи є у нього при собі посвідчення водія та просять вийти із машини, на що ОСОБА_1 відмовляється та заперечує факт керування автомобілем двічі зазначивши, що «стоїть» (проміжок часу запису 00:00:13-00:00:16).

Крім цього, на даному фрагменті зафіксовано висловлювання працівника поліції про те, що в нього «є відеозапис, що Він ( ОСОБА_1 ) рухаєтеся» (проміжок часу запису 00:00:16-00:00:18). Після чого ОСОБА_1 звертається до працівника поліції з клопотанням щоб йому було показано згаданий відеозапис на що працівник поліції відповідає фразою «В суді ми Вам все пред`явимо» (проміжок часу запису 00:00:19-00:00:20). Однак, як вже зазначалося вище, відеозапис на якому було б зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 до матеріалів справи не долучений.

На фрагменті відеозапису «WhatsApp Video 2022-03-18 at 16.32.40.mp4» зафіксовано подію відмови ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку огляди на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я; численні клопотання (вимоги) показати відеозапис на якому зафіксовано керування ним транспортного засобу; а також заперечення керування ним автомобілем шляхом зазначення тричі того, що «спав в машині» (проміжок часу запису 00:01:13-00:01:22).

На фрагменті відеозапису «WhatsApp Video 2022-03-18 at 16.25.53.mp4» також зафіксовано відмову ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку огляди на стан сп`яніння та підписати протокол про адміністративне правопорушення.

Водночас письмове пояснення ОСОБА_1 від 23.02.2022 року (а.с.4), в якому зазначено про те, що останній керував автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після того як випив пляшку пива «Янтар», суд не приймає як допустимий доказ, оскільки дане пояснення містить виключно запис «Написано вірно» з проставленням підпису, але при цьому в ньому відсутній запис «Мною прочитано», що викликає у суду обґрунтовані сумніви в тому, що підписуючи дане пояснення ОСОБА_1 у дійсності попередньо пересвідчився в його змісті. Крім того, даний висновок додатково підтверджується тим, що зміст цього пояснення щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема після вживання алкоголю, повністю суперечить висловлюванням самого ОСОБА_1 зафіксованим на фрагментах двох відеозаписів, хоча за процедурою оформлення матеріалів дане пояснення мало бути відібране в нього вже після подій зафіксованих на згаданих фрагментах відеозаписів.

Жодних інших доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

В свою чергу згідно до абзаців 3-4 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП (80731-10) не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином з вище наведеного виходить, що перебування особи, яка має право керування транспортним засобом (водія) в самому транспортному засобі не є свідченням здійснення керування останнім.

Також суд звертає увагу на ті обставини, що 23 лютого 2022 року о 22 год. 22 хв. поліцейським СРПП ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області Петриком В.А. у відношенні водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 504510 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в якому у відповідній графі зазначено, що особу водія було встановлено «п.в ВАА950295 від 19.08.2011 року».

При цьому, згідно іншого запису зробленого в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 504510 виходить, що згадане вище посвідчення водія у водія ОСОБА_1 не було тимчасово вилучене на виконання вимог ч.1 ст. 2651 КУпАП при оформленні матеріалів правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, санкція якого в свою чергу передбачає накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Але водночас із цим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення також міститься копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАО № 5350082, винесеної 23.02.2022 року о 22:06:14 годині поліцейським ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області Петриком В.А. (а.с.5), згідно змісту якої 23.02.2022 року о 21:53:12 годині ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Кодима по вул. Армійській без посвідчення водія, тобто не пред`явив під час перевірки, чим порушив пункт 2.1 ПДР.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не має залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

У зв`язку з чим тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Ураховуючи зазначене вище матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять обсягу належних, допустимих і достатніх доказів, на підставі яких суд мав би можливість дійти до неспростовного висновку про наявність в діянні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу пред`явленого правопорушення. У зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності доказів (недоведеності) винуватості особи.

Таким чином, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 213, 221, 246-247, 268, 283-284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутню складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д. В. Вороненко