Справа № 127/4325/22
Провадження № 3/127/1172/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2022 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 185 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 25.01.2022 о 23 год. 30 хв. в м. Вінниці по вул. Ботанічна 13 ОСОБА_1 не виконував неодноразово законну вимогу працівників поліції про припинення правопорушення, шарпав працівників поліції за куртку, поводив себе зухвало та нахабно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєні адмінправопорушення не визнав та пояснив, що непокору працівникам міліції він не вчиняв, а навпаки працівники поліції безпричинно йому затримали.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Протокол про адміністративне правопорушення, серії ГП 126009 від 26.01.2022, складено правомочною на те посадовою особою, однак в порушення вимог ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, він не містить обов`язкові дані, передбачені вказаною статтею, а тому не є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу порушника.

Зокрема в протоколі не зазначено, в чому саме полягала злісна непокора, на які саме вимоги працівників поліції не реагував ОСОБА_1 , в чому саме він чинив активний супротив.

Редакція статті 185 КпАП, передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Установлення злісності непокори, законності розпорядження або вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, є обов`язковими ознаками вищевказаного адміністративного правопорушення.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Із таким тлумаченням терміну «злісна непокора» погодився Конституційний Суд України в абз. 2 п. 5 рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 у справі № 1-28/2011 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 263 КпАП та п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію» (справа про строки адміністративного затримання).

Однак, жоден із вищевказаних доказів не підтверджує наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що непокору працівникам міліції він не вчиняв.

Так, з метою з`ясування розбіжностей між показами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та відомостями зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення, щодо обставин вчинення правопорушення, судом було надіслано запит до Управління патрульної поліції у Вінницькій області з метою витребування відеозапису з нагрудної камери поліцейського № 472298 та направлення інспектора взводу № 2 роти № 4 БУПП у Вінницькій області Регуша В.М. до суду, для дачі пояснень, однак в судове засідання поліцейський не з`явився з невідомих суду причин. Крім того, з Управління патрульної поліції у Вінницькій області надійшла відповідь, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського, надати суду не має можливості, оскільки у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відео реєстраторів є обмеженим.

Будь-які інші докази при направленні справи до суду для розгляду по суті до протоколу не долучені.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод

Враховуючи викладене, оцінивши наведені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи та подані докази на підтвердження відсутності в його діях складу правопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, суддя за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки обставини скоєння адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені будь-якими належними доказами у судовому засіданні.

Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення не розкритий причинно-наслідковий зв`язок суб`єктивної сторони з наслідками.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, не знайшов підтвердження в судовому засіданні, що зумовлює закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

В зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, тому провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 185, 221, ч. 1 п. 1 ст. 247, 265, 283, 284 КУпАП суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: