ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Сидорук Є.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, рнокпп НОМЕР_1 , за ст.124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №294203 від 15 вересня 2021 року, вбачається, що 15 вересня 2021 року, о 13 год. 28 хв. в м. Рівне по вул. Курчатова, на перехресті нерівнозначних доріг водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Аudi Q7 д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі не дав дорогу то допустив зіткнення з автомобілем Ford Transit д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16. 11 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

31.03., 08.04. та 15.04.2022 від потерпілого та представника потерпілого надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із введенням на території України військового стану, що як наслідок, унеможливлює його та ОСОБА_2 прибути в судове засідання. Однак суддя вважає за можливе провести судове засідання без участі потерпілого та його представника, оскільки всіма учасниками сторін були надані пояснення та докази по справі.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008) наголошує, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності в судовому засіданні потерпілого та його представника, на підставі наявних у справі доказів та наданих ними доказів.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наданих в судовому засіданні поясненнь потерпілого та його представника слідує, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Ford Transit» рухався по головній дорозі в сторону мікрорайону «Молодіжне». В цей час з другорядної дороги навпроти АЗС «ANP» виїжджав автомобіль «Audi Q7» під керуванням ОСОБА_1 , який не надав перевагу в русі ОСОБА_2 . При цьому, водій «Ford Transit» ОСОБА_2 з метою уникнення ДТП почав маневрувати вліво, однак запобігти зіткненню не зміг у результаті чого відбулося ДТП, а автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

З наданих усних та письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що останній свою вину у вчиненні адмінправопорушення з обставин викладених у протоколі, не визнав повністю оскільки його вина жодними письмовими матеріалами, а також в судовому засіданні не доведена «поза розумним сумнівом». Крім того вважають, що ОСОБА_1 жодних пунктів Правил дорожнього руху не порушував.

Винуватцем ДТП вважають водія автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_2 , оскільки у той момент коли водій автомобіля «Audi Q7» ОСОБА_1 розпочав виконувати рух та повертати ліворуч із другорядної дороги на вул. Курчатова водій ОСОБА_2 порушував ПДР, а саме: виконував обгін колони легкових та вантажних автомобілів, які стояли в заторі по вул. Курчатова, до перехрестя на якому відбулося ДТП, при цьому, здійснив виїзд за межі своєї смуги руху, з перетином горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія)) (пункт 1.1 Розділу 34 ПДР), при цьому, здійснив виїзд на перехрестя на якому утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів (пункт 16.4 Розділу 16 ПДР), при цьому, виконував обгін на перехресті (підпункт а) пункту 14.6 Розділу 14 ПДР).

Саме такі порушення на думку сторони захисту призвели до ДТП при цьому, аварійну ситуацію було викликано безпосередньо водієм автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_2 , а водій автомобіля «Audi Q7» ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути даного ДТП, оскільки оглядовість для нього була повністю перекрита колоною легкових та вантажних автомобілів, які стояли в заторі перед перехрестям на якому сталася ДТП, а тому ОСОБА_1 не бачив, що по головній дорозі з порушенням ПДР, рухається автомобіль «Ford Transit» перетинаючи при цьому траєкторію руху автомобіля «Audi Q7», а також не міг очікувати появу даного автомобіля з лівого боку від себе оскільки розраховував, що всі учасники дорожнього руху дотримуються ПДР (п. 1.4 ПДР).

13.12.2021 суддею у даній справі призначено судову фототехнічну, транспортно-трасологічну та авто-технічну експертизи проведення якої доручено експертам Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

10.01.2022 до суду надійшло клопотання експерта № КСЕ-19/118-21/11404 про неможливість проведення експертизи та необхідність надання експерту додаткових вихідних даних для її проведення.

Учасники справи не повідомили суду про наявність у їх володінні додаткових вихідних даних необхідних для надання експерту для проведення експертизи та не надали такі докази в розпорядження суду. Будь-яких заперечень, щодо неможливості подальшого розгляду цієї справи без проведення відповідної експертизи, від часників справи не надходило, а тому необхідність в проведенні вищевказаної експертизи відпала.

Таким чином, суддею були досліджені та оцінені як окремо так і в сукупності докази надані учасниками судового розгляду.

Так, згідно вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Рівненській області лейтенант поліції Корень В.С. розглядаючи справу встановив, що в даній ДТП наявна вина водія «Audi Q7» НОМЕР_2 ОСОБА_1 , при цьому потерпілим у справі є водій автомобіля «Ford Transit» НОМЕР_3 ОСОБА_2 .

З дослідженої в судовому засіданні схеми місця ДТП від 15.09.2021 вбачається, що водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Ford Transit» НОМЕР_3 рухався у м. Рівне по вул. Курчатова по головній дорозі у своїй смузі руху. Водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Audi Q7» НОМЕР_2 рухався у м. Рівне по вул. Курчатова із другорядної дороги та виконуючи поворот ліворуч перетинаючи вул. Курчатова не надав перевагу в русі ОСОБА_2 , після чого відбулося зіткнення між вищевказаними автомобілями. У результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 15.09.2021 близько 13 год 28 хв він керуючи автомобілем «Ford Transit» рухався у м. Рівне по вул. Курчатова по головній дорозі. У цей час з правої сторони від нього із другорядної дороги, виїжджав автомобіль «Audi Q7» перетинаючи траєкторію руху автомобіля «Ford Transit». В подальшому він з метою уникнення ДТП, почав маневрувати вліво, а автомобіль «Audi Q7» вдарив його у праву сторону. У результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 15.09.2021 близько 13 год 28 хв він перебував на місці пасажира у автомобілі «Ford Transit» під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі вул. Курчатова в м. Рівне. Із другорядної дороги виїжджав автомобіль «Audi Q7». Як відбулося зіткнення між автомобілем «Ford Transit» та автомобілем «Audi Q7» він не бачив. У результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 показав, що 15.09.2021 близько 13 год 30 хв він став учасником ДТП, яка відбулася на перехресті вулиць Курчатова у місті Рівне між автомобілями «Audi Q7» та «Ford Transit». Він керував автомобілем «Audi Q7» та рухався по вул. Курчатова зі сторони АС «Гетьман» наліво в сторону ТЦ «Фозі». Під`їхавши до перехрестя вулиць Курчатова у місті Рівне він зупинився для пропуску автомобілів, що рухалися по вул. Курчатова, по головній дорозі. У якийсь момент зі сторони АЗС «ОККО» до вищевказаного перехрестя з увімкненим покажчиком лівого повороту під`їхав автомобіль «Reno Zoe», який намагався повернути наліво. Даний автомобіль повністю зупинився, щоб пропустити автомобілі, які рухалися йому назустріч. Після цього, ОСОБА_1 побачив, що перед даним перехрестям зупинився автомобіль «Peugeot 3008» сірого кольору у кузові мінівен, а за даним автомобілем розташувалися інші автомобілі в кількості, не менше семи штук, марки яких він не запам`ятав. Уся колона автомобілів ліворуч від нього розташувалася приблизно по центру своєї смуги руху. У цей час автомобіль «Reno Zoe» почав здійснювати маневр та повертати ліворуч. Даний автомобіль рухався дуже повільно, оскільки намагався об`їхати перешкоди на дорозі у вигляді ям та вибоїн. Указаний рух автомобіль «Reno Zoe» розпочав лише після того як усі автомобілі, які стояли по ліву сторону від ОСОБА_1 повністю зупинилися дозволяючи даному авто здійснити та завершити вищевказаний маневр. У цей момент на вищевказаному перехресті утворився затор, а тому автомобілі, які стояли ліворуч від ОСОБА_1 , не виїжджали на дане перехрестя оскільки їм заважав це зробити автомобіль «Reno Zoe». При цьому колона легкових та вантажних автомобілів ліворуч від ОСОБА_1 розташувалася приблизно по центру своєї смуги руху таким чином, що відстань між ними та суцільною лінією дорожньої розмітки становила приблизно 1,0-1,5 метра. Оцінивши дорожню обстановку він зрозумів, що очікувати появу автомобіля з лівого боку від себе не представлялося можливим, оскільки усім автомобілям, які рухалися ліворуч від нього заборонялося виїжджати на перехрестя через затор, а відстань, яка утворилася між суцільною лінією дорожньої розмітки та автомобілями не дозволяла об`їхати колону машин не виїхавши на зустрічну смугу руху та не перетнувши при цьому суцільну лінію дорожньої розмітки. Окрім цього, згідно ПДР водіям заборонено здійснювати обгін на перехресті. У даній дорожньо-транспортній обстановці ОСОБА_1 розраховував, що інші учасники дорожнього руху теж дотримуються ПДР. Усі автомобілі ліворуч від ОСОБА_1 стояли, а тому він на невеликій швидкості розпочав повертати ліворуч додатково подивившись спочатку вліво, а потім направо. Оскільки транспортних засобів, руху яким він міг би завадити він не побачив тому продовжив виконувати поворот ліворуч. Однак, потім з лівої від себе сторони у напрямку від ТЦ «Фозі» по вул. Курчатова до кафе «Околиця», що розташоване на розвилці вул. Курчатова та вул. Енергетиків, на посередній швидкості обганяючи весь транспортний потік автомобілів, які стояли у заторі ліворуч від ОСОБА_1 , повністю виїхавши на зустрічну смугу руху, перетнувши горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки їхав автомобіль «Ford Transit» без будь-яких увімкнених покажчиків повороту у тому числі лівого повороту. В подальшому, як тільки ОСОБА_1 побачив даний автомобіль він різко загальмував та повністю зупинився. При цьому водій автомобіля «Ford Transit» розмовляючи зі своїм пасажиром, не помітивши автомобіль «Audi Q7» завершуючи обгін на даному перехресті почав маневрувати вправо з метою подальшого перестроювання у свою смугу руху. В цей момент водій автомобіля «Ford Transit» своєю правою частиною вдарив автомобіль «Audi Q7» у праву передню частину. Дане зіткнення повністю відбулося на зустрічній смузі руху для автомобіля «Ford Transit». Також ОСОБА_1 зазначає, що на місці події водій автомобіля «Ford Transit» спочатку пояснював, що виконував об`їзд автомобіля «Peugeot 3008», а не усієї колони автомобілів, які стояли в заторі, а потім змінив свої пояснення та вказав, що рухався прямо у своїй смузі для руху, а перед зіткненням почав маневрувати вліво. Також ОСОБА_1 зазначає, що схема місця ДТП була складена працівниками поліції виключно із пояснень водія «Ford Transit», при цьому його пояснення, а також відеозапис із відео-реєстратора, до уваги взяті не були.

З дослідженого відеозапису, наданого ОСОБА_1 встановлено, що даний запис здійснювався на відео-реєстратор розташований на автомобілі «Audi Q7» НОМЕР_2 . На даному відеозаписі зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду та її наслідки, а також учасників ДТП свідків ДТП та інших учасників дорожнього руху, що по часу та події відповідає обставинам цієї справи. Із обстановки, яка склалася у момент ДТП вбачається, що по вул. Курчатова по головній дорозі до та після перехрестя із вулицею Курчатова із другорядною дорогою відбувався інтенсивний рух легкових та вантажних автомобілів. На перехресті де відбулося ДТП утворився затор, у зв`язку із виконанням маневру водієм автомобіля «Reno Zoe» під час повороту ліворуч, а тому будь-яких автомобілів, які рухалися ліворуч по відношенню до автомобіля «Audi Q7» у своїй смузі руху на відеозаписі не виявляється. Автомобіль «Ford Transit» рухався прямо по вул. Курчатова по головній дорозі без увімкнених покажчиків повороту повністю виїхавши на зустрічну для себе смугу руху, виконуючи обгін колони автомобілів, які стояли в заторі. Після цього автомобіль «Ford Transit» виконав виїзд на перехрестя на якому утворився затор та здійснив обгін на даному перехресті. Автомобіль «Audi Q7» виконував поворот ліворуч на вул. Курчатова із другорядної дороги перетинаючи вул. Курчатова головну дорогу. У цей момент відбулося ДТП між автомобілями «Ford Transit» та «Audi Q7». Також із відеозапису вбачається, що автомобіль «Ford Transit» перед зіткненням завершуючи обгін на перехресті почав маневрувати вправо з метою подальшого перестроювання у свою смугу руху при цьому, автомобіль «Audi Q7» перед зіткненням повністю зупинився.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно, повно та об"єктивно дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами, суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положеннями ст. 256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи.

Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

При цьому суд приймає вмотивовану постанову тільки в межах викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення та обсягу доказів, наявних в матеріалах справи.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, ст. 62 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, у тому числі визначену п. 2 ст. 6 презумпцію невинуватості, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15.05.2008). Зокрема, з огляду на санкцію ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, яке Європейським Судом визнається кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998).

З цього випливає, що обов`язок доводити вину, як складова презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Європейський суд з прав людини встановив критерій доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 688/788/15-к стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Згідно сталої практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З вищевикладеного вбачається, що в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення і повинен провадитися їх, у тому числі і судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Диспозицією ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже диспозиція ст. 124 КУпАП є банкетною, оскільки містить посилання на Правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти Правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та у чому полягали такі порушення, а також враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й іншого водія учасника ДТП).

Суд не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення так і його юридичну кваліфікацію.

Згідно п. 16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до п.п 1.3, 1.4, 1.5 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п. 2.3 б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 1.1 абз. 3, абз.абз. 2, 3, 4, 5 Розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Згідно п. 16.4 ПДР забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Згідно п. 14.6 а) ПДР обгін на перехресті заборонено.

Надаючи правову оцінку доказам, які містяться у матеріалах справи, а також доказам, які було додатково подано сторонами по справі суддя виходить з такого.

Щодо даних, які містяться у схемі місця ДТП, суддя оцінює дану схему з урахуванням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 № 1408/2785.

Із вказаної схеми вбачається напрямок руху автомобіля «Ford Transit», який рухався по головній дорозі у своїй смузі для руху. Також на схемі зазначається рух автомобіля «Audi Q7», який повертав ліворуч із другорядної дороги на головну дорогу.

На схемі місця ДТП відсутнє позначення колони автомобілів, які рухалися по головній дорозі по вул. Курчатова в попутному напрямку для ОСОБА_2 та в подальшому зупинилися не виїжджаючи на перехрестя на якому утворився затор, при цьому не зазначено їхнє розташування із відповідними замірами відносно проїжджої частини, перехрестя та місця ДТП. Також на схемі відсутнє зображення автомобіля «Reno Zoe», який повертав ліворуч із головної дороги на другорядну дорогу в результаті чого на перехресті вул. Курчатова утворився затор, при цьому відсутнє його розташування із відповідними замірами відносно проїжджої частини, перехрестя та місця ДТП, що має значення для цієї справи.

Оскільки, згідно пояснень ОСОБА_1 відеозапису із відео-реєстратора та інших доказів досліджених в суді установлено пряму невідповідність вищевказаної схеми місця ДТП фактичним обставинам справи, суддя оцінюючи такий доказ на предмет належності та допустимості вважає, що схема місця ДТП не може бути взята до уваги у підтвердження вини останнього.

Одночасно і пояснення потерпілого та свідка в частині фактичних обставин справи та механізму ДТП суддя не бере до уваги так як вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення суддя вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні оскільки не являє собою імперативного факту доведеності провини особи. Зі змісту досліджуваного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що вихідними даними для його складання безпосередньо слугували схема місця ДТП та письмові пояснення ОСОБА_2 проте викладені у них обставини справи та механізм ДТП повністю спростовуються доказами дослідженими у суді, а тому висновки в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддя оцінює критично.

Відповідно до суті правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2015 року № 5-218кс15 у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Для правильного застосування норми закону про адміністративну відповідальність у випадках коли ДТП сталися за участі двох водіїв транспортних засобів особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв.

Відповідно до суті правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року № 130/720/17 за нормативним визначенням об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, складається з: порушення правил дорожнього руху; суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; причинного зв`язку між порушенням і наслідками.

Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й іншого водія учасника ДТП), що також може виключити відповідальність водія.

Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.

На таку особливість у правозастосуванні також орієнтує Пленум Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України (яка за об`єктивною стороною відмінна від ст. 124 КУпАП лише за наслідками) суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути ДТП та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Окрім цього, пунктом 24 цієї ж постанови встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, оцінюючи дії кожного з водіїв суддя зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що у даній дорожньо-транспортній обстановці водій автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_2 рухаючись по головній дорозі здійснював рух всупереч вимогам пункту 1.1 абзацу 3, абзаців 2, 3, 4, 5 Розділу 34 ПДР, пункту 16.4 ПДР, пункту 14.6 а) ПДР, зокрема здійснив виїзд на перехрестя на якому утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів, а також виконував обгін на даному перехресті, при цьому повністю рухався по зустрічній смузі руху, перетнувши горизонтальну розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія).

З відеозаписів ДТП, пояснень ОСОБА_1 , а також з інших доказів у справі вбачається, що на вищезазначеному перехресті утворився затор, а тому водії, які рухались по головній дорозі, у тому числі ОСОБА_2 , мали керуватись пунктом 16.4 Правил дорожнього руху України, за яким забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів та який надавав право в такій обстановці водіям з другорядної дороги, у тому числі ОСОБА_1 , перетинати перехрестя.

У відповідності до п. 1.4 ПДР ОСОБА_1 міг розраховувати, що й інші учасники дорожнього руху виконують ці Правила, а тому на переконання судді останній аж ніяк не міг очікувати та передбачити того, що водій ОСОБА_2 в порушення вищевказаних вимог ПДР здійснить виїзд на перехрестя на якому утворився затор, а також виконає обгін на даному перехресті із виїздом на зустрічну смугу руху, перетнувши горизонтальну розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія).

Суддя вважає, що у даній дорожньо-транспортній обстановці аварійна ситуація за характером, кількістю та черговістю порушень, які вчинив кожен із водіїв, викликана саме ОСОБА_2 оскільки останній першим порушив декілька пунктів ПДР, а також мав технічну можливість запобігти даному ДТП, зокрема шляхом дотримання зазначених вище пунктів Правил дорожнього руху України.

Оцінюючи дії водія автомобіля «Audi Q7» ОСОБА_1 суддя вважає, що оскільки з технічної точки зору не можна виключити, що оглядовість водію автомобіля «Audi Q7» частково або повністю могла бути обмежена колоною легкових та вантажних автомобілів, які стояли в заторі перед перехрестям де відбулося ДТП, що підтверджується матеріалами справи, для визначення технічної можливості запобігти ДТП для ОСОБА_1 , а також відповідності (невідповідності) його діям вимогам ПДР та причинного зв`язку між його діями та виникненням ДТП необхідні фактичні дані, що останній мав можливість виявити зі свого робочого місця водія те, що ОСОБА_2 здійснює рух всупереч вимогам пункту 1.1 абзацу 3, абзаців 2, 3, 4, 5 Розділу 34 ПДР, пункту 16.4 ПДР, пункту 14.6 а) ПДР, тобто здійснює рух в напрямку, який перетинає напрямок руху ОСОБА_1 та в подальшому з технічної точки зору останній міг уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки при розгляді цієї справи таких даних встановлено не було, водночас аварійна ситуація за характером, кількістю та черговістю порушень, не була викликана безпосередньо ОСОБА_1 відповідальність останнього за ст. 124 КУпАП виключається.

При цьому суддя вважає, що у даній дорожній обстановці за умови дотримання ОСОБА_2 зазначених вище Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 мав технічну можливість завершити розпочатий ним маневр та уникнути ДТП.

Суддя приходить до переконання, що у цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, що як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище та в ключі того, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 , щодо обставин, механізму та умов ДТП суддя вважає технічно неспроможними, при цьому дії ОСОБА_1 - повністю підтверджується відеозаписом ДТП, іншими матеріалами справи та цілком і повністю узгоджується з положеннями статей 279, 280 КУпАП, щодо меж офіційного обвинувачення, яке зафіксовано у протоколі і вказує на недоведеність вини останнього за ст. 124 КУпАП з вищевказаних підстав.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, що зазначено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а.

За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції сторони обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про недоведеність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та відсутність в діях водія автомобіля «Audi Q7» НОМЕР_2 ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як слідує з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Керуючись ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 280, 283, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду Сидорук Є.І.