ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/404/22 Справа № 206/110/22 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 31.12.2021 о 14 год. 55 хв. в м. Дніпро, Самарський спуск, 15, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21103, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на що водій відмовився в присутності двох свідків. Дану подію було зафіксовано на нагрудну бодікамеру №1630, №4515. Повторно протягом року. 31.12.2021 о 14 год. 55 хв. в м. Дніпро, Самарський спуск, 15, на перехресті нерівнозначних доріг, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21103, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу" , та не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем Рено Логан, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП завдано матеріальні збитки.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення : - за ч.2 ст.130 КУпАП у вигляді адміністративного арешту на 10 діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на 10 діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки .

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову частково змінити, а саме в частині визнання його винним за ч.2 ст. 130 КупАП, та прийняти нову постанову про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 130 КупАП, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування посилається на те, що визнає свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 130 КупАП, щиро кається у скоєному, втім вважає призначене йому покарання у вигляді адміністративного арешту надмірним.

На думку апелянта, суд апеляційної інстанції має пом`якшити йому покарання, призначивши його у вигляді штрафу, оскільки він має неповнолітню дитину, 2005 року народження, через захворювання спини йому потрібен щоденний масаж, а також у зв`язку з зимовою порою року він має постійно топити вдома піч, щоб підтримувати тепло та готувати їжу, що може зробити тільки він. Тож, ОСОБА_1 просить призначити йому покарання у вигляді штрафу, що, на його думку, буде більш корисним для держави, аніж коли він буде перебувати під арештом.

Будучи повідомленими про місце та час розгляду справи належним чином, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисник Машкевич О.В. та потерпілий ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, об`єктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Так, висновок суду щодо визнання ОСОБА_1 винним за ст. 124, ч.2 ст. 130 КупАП у повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення ААБ №060331 та №ААБ №060332 від 31.12.2021 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 ; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рапортом працівника поліції, відеозаписом з місця події, фототаблицею тощо. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів не убачається, тому вказані докази є належними та допустимими.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в діях водія наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки він порушив вимоги п.п. 16.11, 2.5 Правил дорожнього руху України.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 130 КУпАП не є слушними, оскільки ОСОБА_1 особисто підписав протокол про адміністративне правопорушення серія ААБ № 060331, який містить повний виклад обставин, та правильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КупАП, без зауважень, зазначивши, що пояснення надасть у суді, на боді камеру останній не зазначав щодо вживання ним алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної події, а отже матеріалами провадження не підтверджуються апеляційні доводи ОСОБА_1 стосовно необхідності перекваліфікації його дій з ч.2 ст. 130 КупАП та ч.4 ст.130 КупАП, а тому його дії як працівниками поліції, так і судом кваліфіковано правильно.

Що ж стосується вимог апелянта про пом`якшення йому покарання з адміністративного арешту на штраф, вони є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Відповідно до постанови суду, при накладенні стягнення за ч.2 ст. 130 КупАП та остаточного покарання на підставі ч.2 ст.36 КупАП у вигляді адміністративного арешту строком 10 діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки судом було враховано особу винного, характер та обставини вчиненого правопорушення, майновий стан останнього, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

Такий висновок суду відповідає меті застосування стягнення, якою є виховання особи, яка вчинила правопорушення, та запобігання скоєння нею нових правопорушень, тому накладення стягнення у виді адміністративного арешту відповідатиме меті його застосування, порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. Посилання ж ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на наявність у нього неповнолітньої дитини, захворювання спини та необхідність опалення житла не є пом`якшуючими відповідальність особи обставинами та не дають підстав для зміни цілком обгрунтовано накладеного в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП стягнення з урахуванням повторного протягом року вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП.

Отже, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

У контексті вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його зміни або скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим постанову залишає без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко