ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою Сідун Олесі Степанівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2022 рокуОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенло на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №292756 від 09.11.2021 року, - 09.11.2021 року о 04 год. 36 хв. в м. Ужгороді по вул. Минайській, 38 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Форд Фокус, дн.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та допустив наїзд на дорожній круг, внаслідок чого т/з отримав механічні пошкодження. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 124 КУпАП за порушення вимог п. п. 2.3б, п. 12.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №139866 від 09.11.2021 року, - 09.11.2021 року о 04 год. 36 хв. в м. Ужгороді по вул. Минайській, 38 (перехрестя вулиць Минайська та Грушевського) водій ОСОБА_1 керував автомобілем Форд Фокус, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови, порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився о 04 год. 50 хв. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду щодо притягнення до адімністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-УІІІ (далі - Закон № 580-VIII), поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наявних у матеріалах справи відеозаписів, а зокрема відеозаписів з бодікамер поліцейського (відеозапис № , розпочатий о 04.54. год., № 535000165, розпочатий о 04.39 год.), водій ОСОБА_1 , не дивлячись на його травмований стан, на запитання працівника поліції чи згідний пройти огляд на стан сп`яніння на місці на приладі «Драгер» або в лікарні, відповідає ствердно, дослівно «да», це чітко зафіксовано на відео, час 04.57.00. Після цього на кареті «швидкої допомоги» його відвезли на огляд в лікарню. При цьому працівник поліції на місці так і не надав ОСОБА_1 приладу «Драгер» для проходження огляду, не дивлячись на згоду ОСОБА_1 .

Посилання в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 139866 на те, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився о 04:50, не знаходить свого підтвердження на відеозаписах нагрудних бодікамер поліцейських.

ОСОБА_1 дав згоду на проходження огляду. Дані, які повинні міститися на відеозапису бодікамер поліцейських, мають безпосереднє значення для правильного, всебічного та об`єктивного прийняття рішення у даній справі.

Дані обставини свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 139866 не є і не може бути допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду о 04:50 год, як це зазначено в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Доданий до протоколу про адміністративне правопорушення рапорт поліцейської М. Топольницької не містить таких обов`язкових реквізитів до належного документа, як місце та дата його складання, нанесена на ньому в лівому верхньому куті «завізованість» «До справи» та підпис незрозуміло ким записані, дата також відсутня, ПІБ особи відсутні, що свідчить про неналежність та недопустимість даного документа як доказу ніби-то вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Належним доказом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з його природи, є таке безперервне відео, яке підтверджувало б факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння, як зазначено в протоколі про адміністративного правопорушення, о 04:50 год. Таке відео в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно» -(п.3.5 Розділу III Інструкції).

З моменту підходу поліцейських до автомобіля, який стоїть, а не їде, а саме з 04 години 39 хвилин, відео зафіксовано до 04 години 54 хвилин.

Що відбувалось далі - не є зрозумілим.

Відповідно до ст.ст.31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори).

Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 3.3. Розділу III вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Відповідно до п. 3.5 Розділу III Інструкції після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Відповідно до ст. 266 КУпАП «... Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 139866 складений 09.11.2021 року поліцейською ОСОБА_3 о 5 год. 30 хв., після чого підписаний ОСОБА_1 , при цьому йому належним чином не роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, однак протокол був складений поліцейською о 5 год. 30 хв. і підписаний ОСОБА_1 .

Дії ж після того, як протокол був складений та підписаний, невідомим працівником поліції, які зафіксовані на відеозапису під № з початком відеозапису о 05:58 год., з пропозицією для ОСОБА_1 ніби-то пройти медичний огляд на стан сп`яніння, були здійснені після складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 139866, є протизаконними, вирваними з контексту загального спілкування поліцейських з водієм ОСОБА_1 , які відбувались до цього в процесі складання адміністративного протоколу, та відповідно даний відеозапис не може бути належним та допустимим доказом при розгляді справи за ч.1 ст. 130 КУпАП

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №139866.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходить із ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що вказані докази є належними, допустимими, а відомості наведені в них є такими, що узгоджуються між собою.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі питання про скасування постанови в частині ст.124 КУпАП не ставиться, однак апеляційний суд не може залишити поза увагою ті обставини, що особа, притягнута до відповідальності поза встановленими на те строками.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, - якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

Згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що датою вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є 09 листопада 2021 року і на момент розгляду матеріалів справи судом першої інстанції 16 лютого 2021 року закінчилися передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення на нього адміністративного стягнення, суд першої інстанції мав провадження відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Сідун Олесі Степанівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага