ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 314/2996/21
Провадження № 33/807/157/22 Головуючий в 1-й інстанції - Свідунович Н.М.
Категорія - ч.1 ст.184 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції - Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , захисника - адвоката Бондаренко Т.А., за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Т.А. на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 гривень.

В порядку ст. 40-1 КУпАП стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 гривень.

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що згідно із складеним протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 597383 від 16.06.2021, громадянка ОСОБА_1 не у повному обсязі займається вихованням свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого неповнолітній пішов з дому у АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1, вважає, що постанова місцевого суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт скаргу обґрунтовує тим, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , що свідчить про істотне порушення прав і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, наголошує, що у протоколі про адміністративне правопорушення не визначено, які саме діяння ОСОБА_1 , відповідно до ч.1 ст.184 КУпАП, вказують на її ухилення від батьківських обов`язків.

Лише та обставина, що дитина пішла з дому, не є достатньою підставою для висновку, що ОСОБА_1 , як мати, ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню сина, тобто дані обставини самі по собі не утворюють об`єктивної сторони, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Просить апеляційний суд, поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справу було розглянуто без участі порушника, а про існування судового рішення ОСОБА_1 дізналася лише від державного виконавця 11 січня 2022 року.

Також просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Бондаренко Т.А., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Щодо розгляду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд дійшов до таких висновків.

На підставі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин.

Крім того, КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення, а з моменту винесення постанови.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції захисник посилається на те, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , а про існування судового рішення ОСОБА_1 дізналася від державного виконавця 11 січня 2022 року.

Враховуючи, що вищевикладену інформацію, суд апеляційної інстанції дійшов до висновків про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підстави для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 278 КУпАП - орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, повинен перевірити правильність складання протоколу та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Переглядаючи вищевикладені матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є помилковими, оскільки місцевий суд в мотивувальній частині постанови не здійснив належну оцінку доказам, не перевив правильність складання протоколу.

Місцевий суд при постановлені судового рішення обмежився лише констатацією викладених обставин в протоколі, переліченням доказів в справі без належної правової оцінки.

Викладені вище обставини свідчать про неналежну правову процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд наголошує, що одним з основних принципів кваліфікації адміністративних правопорушень є принцип точності.

Принцип точності передбачає кваліфікування діяння за статтею КУпАП, що найбільш точно описує його ознаки. При кваліфікації працівник поліції повинен виходити із встановлених обставин справи, а не з власних здогадок, припущень або вподобань.

Водночас тільки адміністративно - правової норми недостатньо в разі застосування в диспозиції норми КУпАП бланкетної конструкції, тобто при безпосередньому відсиланні до комплексу інших правових норм.

Отже за наявності бланкетної конструкції, працівник поліції під час стадії адміністративного розслідування повинен здійснити кваліфікацію дій порушника за окремими нормами і правилами, а вже потім за нормами КУпАП.

Так, місцевий суд в основу вини ОСОБА_1 поклав протокол про адміністративне правопорушення (а.с.2), яким визначено, що ОСОБА_1 не виконала в повному обсязі батьківські обов`язки по вихованню дитини, чим вчинила адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП.

В той час, протокол не містить конкретизації, якого саме обов`язку ОСОБА_1 не виконала. Працівником поліції не було зроблено посилання на вимоги ст.150 Сімейного кодексу України, який визначає обсяг батьківських обов`язків при вихованні дитини.

Тобто, ухилення від виконання батьківських обов`язкові не повинно вважатися будь-яка дія особи, а лише невиконання обов`язків, які чітко передбачені вимогами національного законодавства, що є об`єктивною стороною за ч.1 ст.184 КУпАП.

Окрім цього, формулювання адміністративного матеріалу у формі «дитина пішла з дому» не є достатньою підставою для висновку, що у діях ОСОБА_1 є ознаки об`єктивної сторони за ч.1 ст.184 КУпАП.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи були порушені вимоги процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому вважає за наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.294 КУпАП, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову у справі, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Т.А. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Т.А., задовольнити.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 329/462/21