Справа № 690/69/22
Провадження № 3/690/59/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Ватутіне

Суддя Ватутінського міського суду Черкаської області Линдюк В.С., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , інші відомості суду не відомі, за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Ватутінського міського суду Черкаської області з Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшли матеріали справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 27.01.2022 року серії ВАВ № 515326 ОСОБА_1 27.01.2022 року близько 17 год. 00 хв., у порушення вимог пп. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, перебувала по вул. Ломоносова, м. Ватутіне, не маючи при собі документів, що посвідчують особу, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Судом вжито заходів для належного та завчасного повідомлення ОСОБА_1 про місце, дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується матеріалами справи, однак у судові засідання вона неодноразово не з`явилась.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема у Рішенні у справі «Калашников проти Росії» від 15.07.2002 року вказано, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Також у Рішенні у справі «Пономарьова проти України» від 03.04.2008 року Європейським судом з прав людини зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

За змістом Рішення у справі «Каракуця проти України» від 16.02.2017 року Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків.

З огляду на вказане, враховуючи вищезазначені рішення Європейського суду з прав людини, положення ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та вимоги ст. 268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення ОСОБА_1 про місце, дату та час розгляду справи, вважаю за можливе розглянути дану справу за її відсутності.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши матеріали адміністративної справи, що мають доказове значення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом та правосвідомістю, вважаю, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП України передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Таким чином, вказана диспозиція статті є бланкетною, оскільки відсилає до відповідного законодавства у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у рішенні Кабінету Міністрів України про встановлення карантину, крім іншого, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Однак постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 (в редакції станом на 24.11.2021 року) не містить пп. 2 п. 2, порушення якого працівниками поліції ставиться в вину ОСОБА_1 ..

При цьому, згідно змісту п.п. 2 п. 2-2 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 передбачено, що з 17 червня 2021 року на території України забороняється, крім іншого, перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

Водночас за змістом ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення в порушення вимог ч. 4 п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376 у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» не вказано відомостей про документ на підставі якого достеменно встановлено особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в матеріалах справи взагалі відсутні копії будь-якого документу, який би ідентифікував її особу, що може мати наслідком притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка фактично його не вчиняла.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 260, ст.ст. 261, 262 КУпАП передбачено можливість працівників поліції вживати заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого, з метою встановлення особи, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення, в тому числі шляхом адміністративного затримання особи.

Виходячи із змісту ст. 8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення ст. 62 Конституції України, якими передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, вважаю, що надані до суду матеріали справи не доводять наявності у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 44-3, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП, до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Линдюк В.С.