Справа № 345/5010/21
Провадження № 33/4808/104/22
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.01.2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , що не працює,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік із стягненням судового збору,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, провадження по справі закрити з підстав відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Стверджує, що працівники поліції не роз`яснили йому прав, відмовились чекати на приїзд його захисника, відеозапис не є безперервним та містить пропуски, не показали сам прилад «Драгер» та відмовили везти його на медосвідування в лікарню. Вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту та однобічність, не врахував пояснень апелянта, де він не визнавав своєї вини. Вказує на те, що протокол не відповідає нормам закону, та при таких обставинах огляд вважається недійсним в силу ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Оскарженою постановою встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме 05.11.2021 року о 00-55 годин в м. Калуш по вул. Добровлянська, керував автомобілем Мерседес, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та від проведення огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить зміст телефонограми.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 достеменно було відомо про час слухання справи в апеляційному суді, він неодноразово не з`являвся за викликами апеляційного суду, й з урахуванням того, що на теперішній час жодного клопотання про перенесення судового засідання на інший час від нього не надійшло, вважаю за можливе розгляд апеляційної скарги провести у його відсутність, що повністю узгоджується з приписами ст. 268 КУпАП та позицією Європейського суду з прав людини в тій частині, що особа користується своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів діючого законодавства, апеляційний суд розглядає справу в межах вимог апеляційної скарги.

В обґрунтування безпідставності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, апелянт послався на те, що: 1) протокол про адміністративне правопорушення не відповідає нормам закону; 2) працівники поліції не роз`яснили йому прав й не надали можливості дочекатись захисника; 3) працівники поліції не показали сам прилад «Драгер» й відмовили у проходженні огляду в медичному закладі; 4) відеозапис не є безперервним та містить пропуски; 5) проведений огляд є недійсним згідно приписів ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Вважаю вказані доводи апелянта голослівними.

З мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, є належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП, й зміст долученого відеозапису узгоджується з наявними у справі доказами.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтував доказами, що містяться в матеріалах провадження, а саме: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 244518 від 05.11.2021 року (а.с. 1); 2) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де в графі «результат огляду на стан сп`яніння» міститься запис - «відмовився», й є посилання на виявлені працівниками поліції ознаки сп`яніння, а саме: «різкий запах з ротової порожнини, нечітка вимова, хитка хода» (а.с. 2); 3) направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де також є посилання на те, що ОСОБА_1 відмовився від огляду (а.с. 3); 4) копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, газоаналізатору Alcotest 6820, чинного до 01.07.2022 року (а.с. 4); 5) відеозаписом з нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора транспортного засобу поліції (а.с. 6).

Вважаю, що суд першої інстанції правильно визнав відеозапис належним та допустимим доказом, та у сукупності з іншими доказами по справі, дійшов висновку, що ним доводиться факт як факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , його відмова від проходження у передбаченому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наявність виявлених працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, так й відмова останнього підписати протокол та отримати його копію.

Посилання апелянта на те, що відеозапис не є безперервним та містить пропуски, не спростовують відсутність в діях останнього складу інкримінованого йому діяння, оскільки змістом відеозапису відтворено подію, що відбувалась, зокрема рух транспортного засобу Мерседес, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , як працівники поліції пропонують водієві пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, отримуючи відмову, пропонують пройти огляд в медичному закладі, й після отримання відмови, складають прокол, а томувідсутні підстави сумніватися в тому, що викладені на відеозапису обставини мали місце.

Крім того, зміст відеозапису повністю узгоджуються зі змістом суті правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 244518 року від 05.11.2021 року.

Відеозапис отриманий поліцейським відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 року.

Вказаний відеозапис є чітким, містить всі необхідні для кваліфікації дій обставини, а та обставина, що поліцейським не проведено безперервно відеофіксацію, починаючи від часу зупинки транспортного засобу до часу вручення особі протоколу, не спростовує факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння чітко зафіксованому на відео, що свідчить про відсутність підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом, як про це наголошував апелянт.

Вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, окрім відеозапису та змісту протоколу, містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, на які обґрунтовано посилається суд першої інстанції в постанові, мотивуючи свої висновки, й які були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, наявним у справі доказам суд першої інстанції дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі наголошував на тому, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були порушення, проте не конкретизував які самі.

Перевіряючи вказаний довід апелянта вважаю, що працівники поліції дотримались вимог закону щодо складання протоколу.

Так, Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення. У ньому повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, особу яка його скоїла, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення тощо.

У п. 4 Розділу XIV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення № 273 від 04.05.2005 року, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 512/5 від 02.04.2012 року, деталізовані вимоги, які враховуються при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 244518 року від 05.11.2021 року відповідає вимогам закону, в ньому заповнені всі необхідні реквізити, відсутні будь-які закреслення чи виправлення.

Протокол складений уповноваженою на те особою - поліцейським СРПП Хмельником І.С., містить як суть правопорушення, з посиланням на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, підпис працівника поліції, так й посилання на те, що особа, відносно якої складено протокол - ОСОБА_1 , відмовився від підписання протоколу (а.с. 1).

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, та надано можливість для написання пояснень по суті правопорушення, проте водій ОСОБА_1 відмовився, про що є відповідний запис, й факт відмови підтверджується змістом відеозапису, долученого до протоколу.

В протоколі також є посилання на те, що керування автомобілем передано іншій особі - ОСОБА_2 (братові водія), що засвідчено підписом останнього.

Оскільки огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським з застосуванням відеозапису, то відповідно до приписів ч. 2 ст. 266 КУпАП, цей факт не потребує обов`язкової участі свідків.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, не встановлено.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, а також відомостей щодо оскарження таких дій та його результатів особою, що притягається до адміністративної відповідальності.

Також відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи.

Вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому відсутні законні підстави вважати, що огляд на стан сп`яніння проведений працівниками поліції із порушенням передбачених законом вимог й є недійсним.

Водій, на виконання вимог п. 2.5 ПДР України, повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відмова водія пройти огляд у передбаченому законом порядку виявлення на стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведені вищи приписи закону, посилання апелянта на те, що працівники поліції не показали йому прилад «Драгер» є безпідставними, оскільки такі дії працівники поліції зобов`язані виконувати виключно у разі проходження особою огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, проте, ОСОБА_1 ставлять у провину обвинувачення щодо його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції відмовили йому у проходженні огляду в медичному закладі, спростовується змістом відеозапису, де на файлі № 3 чітко чути як працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так й проїхати до медичного закладу, на що останній відмовляється.

Отже, саме у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейський, діючи у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, правомірно склав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначивши, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, так й відмова останнього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що постанова є незаконною та необґрунтованою, або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта в частині того, що працівники поліції не дочекатись його захисника, не є слушними, оскільки під час оформлення матеріалів ОСОБА_1 жодного разу не звертався до працівника поліції із клопотанням про залучення захисника, й не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння через відсутність захисника.

Таким чином, порушень процедури оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП поліцейським, в тому числі порушень «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, не встановлено, а тому відсутні підстави визнавати проведений працівниками поліції огляд недійсним, як про це наголошує апелянт.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), вважаю, винуватість ОСОБА_1 в пред`явленому йому обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду та закриття провадження в справі на підставі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, про що йдеться в апеляційній скарзі - відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, постанову суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.01.2022 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло