Справа № 148/2102/21
Провадження № 3/135/12/22
ПОСТАНОВА

іменем України

16.02.2022 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., за участі прокурора Басюк Т.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Страшка А.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого головою Тульчинської районної ради,

за ч. 1 ст. 172-7 , ч.2 ст.172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №33-02/878 від 10.11.2021, зазначено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду голови Тульчинської районної ради, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі по тексту Закон №№1700-VII) будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, всупереч вимогам п.2 ч.1 ст. 28 Закону №1700-VII, 22.06.2021 не повідомив національне агентство про реальний конфлікт інтересів, що виник у нього під час видання розпорядження від 22.06.2021 №38 «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам виконавчого апарату Тульчинської районної ради», яким встановив собі розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. В зв?язку з чим притягується до відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №33-02/879 від 10.11.2021, зазначено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду голови Тульчинської районної ради, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1700-VII, 22.06.2021 прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: видав розпорядження від 22.06.2021 №38 «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам виконавчого апарату Тульчинської районної ради», яким встановив собі розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. В зв?язку з чим притягується до відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

За кожен із випадків протокол був складений окремо. Матеріали про адміністративні правопорушення розглядаються судом одночасно в одному провадженні, що відповідає положенням ст. 36 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні просила визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав. Вказав, що сесією районної ради було встановлено розмір надбавок та матеріальної допомоги працівникам ради, зокрема і йому, як голові районної ради. Під час голосування за це рішення він участі не брав через наявний конфлікт інтересів. Ним було видано розпорядження, яким було встановлено розмір матеріальної допомоги, в тому числі і йому, однак такий розмір відповідав тому розміру, що визначила сесія районної ради. Відтак вважає, що в його діях немає правопорушення.

Захисник Страшок А.А. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. Вказав, що розпорядження голови Тульчинської районної ради про виплату матеріальної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати в межах фонду оплати праці працівникам ради було прийнято виключно в межах розмірів, що були визначені рішенням Тульчинської районної ради 1 сесії 8 скликання № 3 від 03.12.2020. Дане розпорядження було прийнято не тільки щодо голови, а і працівників виконавчого апарату ради. При цьому, розмір визначеної голові районної ради допомоги є абсолютно ідентичним розміру допомоги іншим працівникам. Голова районної ради здійснює керівництво виконавчим апаратом ради, є розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого органу, в межах своїх повноважень видає розпорядження. При цьому будь-якого конкретного механізму здійснення виплат, без розпорядження голови районної ради чинним законодавством не передбачено. Законодавство не містить окремих роз?яснень яким чином голова районної ради може отримати визначену районною радою матеріальну допомогу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників розгляду, вважаю, що провадження по даній справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення від 03.12.2020 № 2 Тульчинської районної ради «Про обрання голови районної ради» видно, що за підсумками виборів голови районної ради, ОСОБА_1 обрано на посаду голови районної ради, якому встановлено відповідно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах третьої категорії посад.

16.04.2002 ОСОБА_1 було прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Згідно з п. п. «б» п. 1 ч. 1. ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється вимоги ч. 1 ст. 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а також належить до переліку службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, визначених у примітці до ст. 56 Закону (посада, яка ч. 1 ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» віднесена до третьої категорії посад органів місцевого самоврядування).

Відповідно до змісту п. п. 10, 11, 12 ч.6, ч.7 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної ради здійснює керівництво виконавчим апаратом ради та є розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого апарату, в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Відповідно до підпункту 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова КМУ № 268) встановлено, що керівникам органів, зазначених у п. 1 цієї постанови (абз. 2 п. 1 Постанови КМУ №268 посадових осіб органів місцевого самоврядування), у межах затвердженого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови КМУ преміювання, зокрема, голів, районних рад, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Пунктом 2 рішення першої cecii Тульчинської районної ради VIII скликання вiд 03.12.2020 № 3 «Про затвердження надбавки до посадового окладу, здiйснення премiювання та надання матеріальної допомоги головi районної ради» передбачено надання головi районної ради матеріальної допомоги на вирiшення соцiально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати.

Таким чином, рішенням Тульчинської районної ради вiд 03.12.2020 № 3 «Про затвердження надбавки до посадового окладу, здiйснення премiювання та надання матеріальної допомоги головi районної ради», ОСОБА_1 наділено дискреційними повноваження щодо виплати собi, як головi районної ради допомоги для вирiшення соціально-побутових питань у визначеному районною радою розмірі.

Реалізуючи ці повноваження, ОСОБА_1 підписав розпорядження вiд 22.06.2021 № 38 «Про надання допомоги для вирiшення соцiально-побутових питань працiвникам виконавчого апарату Тульчинської районної ради» відповідно до якого вирішив виплатити собi як головi, а також іншим працівникам виконавчого аппарату Тульчинською районної ради, матеріальну допомогу для вирішення соцiально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати.

При цьому розмір матеріальної допомоги всім працівникам було визначено однаковий. Розмір допомоги відповідав розміру, що було визначено районною радою.

Згідно Закону України № 1079-IX від 15.12.2020 Закон України «Про запобігання корупції» доповнено ст. 35-1 особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як визначено у цій статті 1. Правила врегулювання конфлікту інтересів у діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

2. У разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

У разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем. Рішення про здійснення зовнішнього контролю приймається відповідним колегіальним органом.

Як зазначено у ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»: 1. Сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради публічно повідомляє про конфлікт інтересів, який виник під час участі у засіданні ради, іншого колегіального органу (комісії, комітету, колегії тощо), відповідному колегіальному органу та не бере участі у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідним колегіальним органом. 2. Якщо неучасть осіб, зазначених у частині першій цієї статті, у прийнятті рішення призведе до втрати повноважності відповідної ради, іншого колегіального органу, особи, у яких наявний конфлікт інтересів, беруть участь у прийнятті радою, іншим колегіальним органом рішення, за умови публічного самостійного повідомлення про конфлікт інтересів під час засідання колегіального органу. 3. Якщо повідомлення про конфлікт інтересів здійснено на засіданні ради, іншого колегіального органу, інформація про таке повідомлення обов`язково вноситься до протоколу засідання ради, іншого колегіального органу.

Як зазначив ОСОБА_1 , при прийнятті районною радою рішення вiд 03.12.2020 № 3 «Про затвердження надбавки до посадового окладу, здiйснення премiювання та надання матеріальної допомоги головi районної ради», він участі в голосуванні не брав через наявний конфлікт інтересів.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

На підставі ч. 1 і 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Так, відповідно ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. А згідно ч. 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Диспозиції цих статей є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Зокрема, такі норми мають загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну «правопорушення, пов`язаного з корупцією», про який йде мова у главі 13-А КУпАП міститься у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке законодавством України встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів містить розділ V Закону України «Про запобігання корупції», зокрема ст. 28, яка зобов`язує осіб, зазначених у п. 1 і 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі НАЗК чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, а бланкетні диспозиції ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відсилають до ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ч. 1 ст. 28 цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобов`язання.

Згідно примітки ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься і у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Виходячи із системного аналізу вказаних термінів, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко установити, що а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій. Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено як у протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією, так і у судовому рішенні.

По даній справі ОСОБА_1 як головою районної ради прийнято розпорядження 22.06.2021 №38 щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам виконавчого апарату Тульчинської районної ради, в тому числі і голові районної ради.

Розпорядження прийнято виключно у межах розмірів, визначених рішенням 1 сесії Тульчинської районної ради 8 скликання від 03.12.2020 №3, яким фактично надано дозвіл на здійснення виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення голові районної ради в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати.

Розпорядження про надання матеріальної допомоги має загальний характер та стосувалось не лише голови районної ради, а й інших працівників виконавчого апарату ради.

При цьому вказаним розпорядженням розмір матеріальної допомоги голові районної ради було визначено нарівні із матеріальною допомогою іншим працівникам виконавчого апарату Тульчинської районної ради.

Жодних відомостей, та доказів на підтвердження того, що внаслідок визначення матеріальної допомоги голові та працівникам було перевищено фонд оплати праці районної ради, чи нераціонально використано кошти місцевого бюджету, матеріали справи не містять.

Що свідчить про те, що приватний інтерес ОСОБА_1 в отриманні матеріальної допомоги не суперечив його службовим та представницьким повноваженням та не впливав на об?єктивність чи неупередженість прийнятого рішення.

Враховуючи викладене, зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що при прийнятті розпорядження ОСОБА_1 не було прийнято рішення про зменшення виплати матеріальної допомоги, не може саме по собі свідчити про наявний реальний конфлікт інтересів. Оскільки, окрім викладеного, по справі не доведено, що визначений в розпорядженні голови районної ради розмір матеріальної допомоги перевищував наявний фонд оплати праці, чи відрізнявся у відсотковому відношенні від розміру матеріальної допомоги, яку було вирішено надавати іншим працівникам.

Відтак, приймаючи розпорядження № 38 від 22.06.2021, ОСОБА_1 не мав реального конфлікту інтересів між його приватним інтересом та службовими повноваженнями голови Тульчинської районної ради, який би впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття ним рішень, або ж на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, оскільки останній діяв у межах чинного законодавства України і всі умови законності (у тому виді, як вони є на теперішній час) щодо прийнятих розпоряджень дотримані.

Окрім цього необхідно зазначити, що будь-якого конкретного порядку, який би встановлював чіткий і для усіх заінтересованих осіб (місцевої громади) зрозумілий механізм нарахування премії міському голові, який відрізнявся б від преміювання інших працівників, чинним законодавством України не передбачено.

Незважаючи на указану законодавчу прогалину, відсутні з цього приводу і жодні роз`яснення НАЗК, який є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом і забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, до повноважень якого відповідно п. 15 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про запобігання корупції» належить надання роз`яснень.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Аналогічним рішенням від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб «він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід», тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, у даному конкретному випадку на користь ОСОБА_1

«Якість закону» є автономним поняттям, створеним ЄСПЛ у процесі тлумачення положень Конвенції, вимоги до якого добре проілюстровані також і у справі «Корецький та інші проти України» (Koretskyy and Оthers v. Ukraine), 03.04.2008, п. 47-47, заява № 40269/02), де Суд дійшов такого висновку: «навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві», та черговий раз нагадав, що «вислів «передбачений законом» у п. 2 ст. 11 Конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону».

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права». При цьому ЄСПЛ неодноразово зверталась увага на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу «правової визначеності» (п. 31 рішення у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п. 109 рішення у справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п. 53 рішення у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine); п. 19 рішення у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine).

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складів правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки належних доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи встановлено не було.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких i узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 вiд 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення вiд 18 січня 1978 року у справі «Iрландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

З огляду на викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні склади адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Тому згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП справа підлягає закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 33, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя