Справа № 201/1635/22
Провадження №3/201/1358/2022
ПОСТАНОВА
Іменем України
21 лютого 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Батуєв О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює на посаді військовослужбовця військової служби за контрактом осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 , старший офіцер відділу персоналу військової частини НОМЕР_1 , притягнутого за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17.02.2022 року А5617 № 6, 14 лютого 2022 року о 14 год 00 хв. майор ОСОБА_2 зобов`язаний був (згідно розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 ) перебувати на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та виконувати службові обов`язки згідно займаної посади. Відповідно до рапорту (Вх.№ 456 від 14.02.2022) начальника відділу персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 , майор ОСОБА_2 без належного на те дозволу о 14 годині 00 хвилин залишив територію військової частини НОМЕР_1 та повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 лише 17.02.2022.

Відповідно до пояснень підполковника ОСОБА_4 та майора ОСОБА_5 старший офіцер відділу персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 до розташування військової частини НОМЕР_1 повернувся лише 17 лютого 2022 року.

Також повернення майора ОСОБА_2 17.02.2022 до розташування військової частини НОМЕР_1 підтверджується у рапорті безпосереднього начальника відділу персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 (Вх.№ 473 від 17.02.2022).

З пояснень майора ОСОБА_2 , він стверджує, що був відсутній на службі з 14.02.2022 без поважних на те причин, а повернувся 17.02.2022. Також встановлено його небажання надалі проходити військову службу у зв`язку із особистим переконанням.

17 лютого 2022 року, після повернення майора ОСОБА_2 до розташування військової частини НОМЕР_1 , було встановлено Факт самовільного залишення військової частини без дозволу на те своїх командирів, без поважних причин та з метою ухилення від виконання службових обов`язків.

Загальна тривалість відсутності майора ОСОБА_2 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 14 год. 00 хв. 14.02.2022 та в подальшому поверненні до розташування військової частини НОМЕР_1 лише 17 лютого 2022 року о 11 год. 30 хв. складає 2 (дві) доби 21 год. 30 хв.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-11 КУпАП, такі дії, як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб - тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк до п`яти діб.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, такі дії, як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб - тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

Відповідно до ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду - тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Указ Президента України від 26 вересня 2016 року N 411/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15", не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Враховуючи вищезазначене та лист-роз`яснення Верховного суду України від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18, яке надійшло на адресу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, в якому зазначено, що Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». З огляду на зазначене Верховний Суд, забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє. Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення на території України діє особливий період.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2 враховую те, що останній була належним чином повідомлений шляхом направлення поштового та смс-повідомлення у судове засідання на 21.02.2022 року, на яке ОСОБА_2 у зазначений час та місце до суду не з`явився.
Вважаю, що ОСОБА_2 був судом належним чином повідомлений на 21.02.2022 року, оскільки письмові виклики без виконання на адресу суду за будь-яких підстав повернуті не були.
Крім того до суду не надходили заяви або клопотання ОСОБА_2 про неможливість розгляду справи за його відсутності.
Суд вважає, такі дії ОСОБА_2 , як усталену практику щодо штучного затягування часу та створення умов для спливу часу для притягнення до адміністративної відповідальності, а також намагання останнього уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене, вказані дії ОСОБА_2 , як особи, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення та яка підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, свідчать про обізнаність про розгляд справи та невжиття заходів для явки до суду, що може свідчити про усталену практику щодо штучного, свідомого затягування часу розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене, вважаю, що ОСОБА_2 не бажає з`являтись у судові засідання, що слід вважати ухиленням від явки до суду та намагання уникнути відповідальності за скоєне нею адміністративне правопорушення, враховуючи розумні строки розгляду, а також те, що відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП її участь при розгляді справи не є обов`язковою, вважаю за можливе на підставі ч.1 ст.268 КУпАП розглядати справу у її відсутність.
Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.
В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).
Окрім того, суд звертає увагу, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, та стадії її розгляду.
Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.
Слід також відзначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.
За вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, тобто добросовісно не виконував процесуальні обов`язки, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у його відсутність, на підставі ч.1 ст.268 КУпАП.
Суд, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх на відповідність вимогам Кодексу про адміністративні правопорушення України, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст.245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст.252КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, судом встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні цього правопорушення підтверджується матеріалами справи: протоколом про військове адміністративне правопорушення А5617 №4 від 17 лютого 2022 року, власними поясненнями правопорушника, поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та рапортами начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 14.02.2022 року та від 17.02.2022 року.

Також, суд звертає увагу на той факт, що постановами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2022 року (справа №201/1401/22, провадження № 3/201/1266/2022), від 14.02.2022 року (справа №201/1229/22, провадження № 3/201/1237/2022), від 14.02.2022 року (справа №201/1242/22, провадження № 3/201/1240/2022), від 22.02.2022 року (201/1509/22, провадження № 3/201/1313/2022), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП і у кожній постанові на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465,00 грн.
Вважаю, що у справі достатньо доказів, прямо передбачених ст. 251 КУпАП для повного, всебічного і об`єктивного розгляду цієї справи.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При призначенні ОСОБА_2 адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суть його вини, майновий стан і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

Відповідно до статті 34 КУпАП судом пом`якшуючих обставин адміністративної відповідальності не встановлено.

Відповідно до статті 35 КУпАП судом обтяжуючих обставин адміністративної відповідальності не встановлено.

Тому суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, доведена і вважає за необхідне, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень, застосувати до ОСОБА_2 стягнення у вигляді адміністративного арешту з утриманням на гаупвахті.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.

Разом з тим, відповідно до п.12 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Отже ОСОБА_2 підлягає звільненню від сплати судового збору, оскільки він є військовослужбовцем.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 173-2, ст. ст.251, 268 КУпАП України,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту з утриманням на гаупвахті строком на 7 (сім) діб.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», ОСОБА_2 звільнити від сплати судового збору.
Строк арешту рахувати з часу затримання.
Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Постанова набрала законної сили ____________ 2022 року.

Суддя: О.В.Батуєв