Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/116/22 Головуючий у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2022 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця с.Суботці, Знам`янського району, Кіровоградської області, посвідчення водія серії НОМЕР_2 , не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто у дохід держави судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 24.10.2021 року о 11.40 годині, по вул.Соборна в м.Знам`янка, Кропивницького району, Кіровоградської області, керував транспортним засобом марки «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Пройти огляд на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу Drager Alkotest 6820 та огляд у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.п. 1, 7 ч. 1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимогапелянт зазначає, що постанова суду винесена упереджено, без об`єктивного дослідження всіх доказів.

Так з апеляційних доводів убачається, що на думку ОСОБА_1 суддею районного суду не дотримано вимог ст.283 КУпАП. Зокрема, не зазначено характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, майновий стан тощо. У матеріалах справи відсутній ряд документів, які є обов`язковими при розгляді справи та які суд мав би враховувати при прийнятті рішення (характеристики, сімейний стан, місце роботи тощо).

Апелянт вважає, що при винесенні постанови вбачаються ознаки формалізму, оскільки постанову складено формально - без зазначення важливих обставин справи, які впливають на наявність/відсутність складу адміністративного правопорушення, в тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони, суб`єкта.

Також зазначає, що в протоколі зазначено, що « ОСОБА_1 керував транспортним засобом ...», однак це не відповідає дійсності.

З відеозапису, який долучений до матеріалів справи, видно, що в той момент, коли поліцейські підійшли до нього, він спав сидячи на водійському сидінні автомобіля, але не керував транспортним засобом і не був водієм в той момент.

У той день він дійсно трохи випив та за кермо посадив свого товариша ОСОБА_2 . Рухаючись по вулиці Соборній автомобіль зламався та ОСОБА_3 сказав, що піде за підмогою. Вказане обумовлювалось тим, що автомобіль зламався саме на перехресті.

В чому була поламка автомобіля він не знає, однак після того, як ОСОБА_2 пішов за підмогою він сів за кермо та намагався його завести, однак вказані спроби ні до чого не призвели та він заснув на ведійському сидінні. Нікуди їхати він не збирався і в разі заведення авто зателефонував би ОСОБА_2 , що він повернувся та вони б продовжили рух. Отже, автомобіль стояв на перехресті з увімкненим аварійним сигналом і не перебував у русі.

Інших доказів, окрім відеозапису, який є допустимим доказом, правоохоронцями не здобуто. Свідки не можуть підтвердити факт керування автомобілем саме ним, оскільки з відеозапису чітко видно, що він спав. Свідки лише зазначили про факт відмови від проходження тесту на алкогольне сп`яніння.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить Факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності увімкненого двигуна.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 вважає, що розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, а постанова не відповідає вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

21 березня 2022 року ОСОБА_1 , як особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не подавав. З урахуванням положень ст. 268 КУпАП, приходжу до висновку, що його неявка до суду не перешкоджає розгляду справи та можливо розглядати справу за відсутності апелянта.

Перевіривши матеріали справи, зваживши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, відповідно до вимог ст. 245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи. Зазначені вимоги закону суддею районного суду дотримані.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП (чинна на час скоєння адміністративного правопорушення) передбачає, що адміністративна відповідальність настає в разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що є порушенням п. 2.5 ПДР України.

Як вбачається з матеріалів справи суддя районного суду, всебічно розглянув справу, об`єктивно оцінив добуті докази, з`ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення і дав їм правильну оцінку. З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнавав та пояснював, що йому стало зле, тому і зупинив рух автомобіля. Поліцейські підійшли до його автомобіля та запитали чому він зупинився, на що він відповів, що йому стало зле. Алкоголь він не вживав, тому і відмовився пройти огляд на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї винуватості, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДРП18 №240723 від 24.10.2021 року (а.с. 3);

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 7);

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в яких убачається, що вони були присутніми під час відмови ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейських огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу Drager Alkotest 6820, а також у закладі охорони здоров`я. Крім того, ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (а.с.9,10);

-письмовими поясненнями ОСОБА_6 , який зазначив, що водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті вул.Соборна в м.Знам`янка, Кіровоградської області, та мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (а.с.11);

-відеозаписами, які містяться на цифровому носії інформації DVD-R диску, де зафіксовані події, що мали місце 24.10.2021 року, зокрема підтверджують факт перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу марки «Citroen Berlingo» та факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я (а.с.13);

-посвідченням водія НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 (а.с.5).

З огляду на викладене та аналізуючи вказані докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є правильним.

Ніяких порушень законодавства про адміністративні правопорушення, які б вплинули на правильність прийнятого місцевим судом рішення, та були б підставою для його скасування, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та під час розгляду справи в суді першої інстанції, допущено не було.

Що стосується апеляційних доводів скаржника з приводу того, що він не керував транспортним засобом, а керування здійснювала інша особа ( ОСОБА_2 ) апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначав про інші обставини, а саме те, що йому стало зле та він зупинився. Про будь яку іншу особу, яка нібито керувала транспортним засобом ОСОБА_1 не зазначав ні під час складання протоколу, ні під час розгляду справи суддею суду першої інстанції.

Виходячи з цих підстав, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом є надуманими та є такими, що надані з метою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується письмовими поясненнми свідка ОСОБА_6 , який зазначив, що водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу «Citroen», д.н.з. НОМЕР_3 , на перехресті вул.Соборна в м.Знам`янка, Кіровоградської області, та мав явні ознаки алкогольного сп`яніння.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки таке рішення ґрунтується на належних, допустимих, достатніх доказах, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду справи, повною мірою узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст.130 КУпАП та дотримався меж санкції даної норми закону.

На переконання апеляційного суду, вирішуючи справу, суд першої інстанції врахував вимоги ст.ст. 9, 251, 279, 280, 283 КУпАП, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко