Справа №461/992/22
Провадження №3/461/953/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В. за участю прокурора Вітковської І.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керівника центру хірургії Територіального медичного об`єднання № 1 м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 , припинивши повноваження депутата Львівської обласної ради VII демократичного скликання, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно - 14.11.2021 року о 14 годин 01 хвилин, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями.

Крім того, ОСОБА_1 , припинивши повноваження депутата Львівської обласної ради VII демократичного скликання, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно 22.11.2021 року о 11 годині 05 хвилин, без поважних причин подав декларацію (після звільнення) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`вився, однак подав до суду заяву у якій просив провести розгляд справи у його відсутності, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та зазначив, що вину визнає, попередньо надані пояснення підтверджує та підтримує.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Зважаючи на обов`язок суду щодо розгляду справи в розумні строки, приходжу до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи щодо якої складено протокол. За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, обізнаний про наявність даного адміністративного провадження, подав до суду заяву у якій визнав свою вину та просив провести розгляд справи у його відсутності, вважаю можливим провести розгляд справи у відсутності останнього.

При цьому, суд виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

В свою чергу, суд також враховує, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у даній категорії справ, є обов`язковою. Разом з тим, відповідно до положень даної статті, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, серед іншого, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, підсумовуючи наведене, зважаючи на наявність заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про слухання справи за її відсутності, що є процесуальною гарантією забезпечення особі доступу до правосуддя та можливості реалізувати усі свої права, в тому числі процесуальні, дотримуючись принципів диспозитивності судочинства, відповідно до яких учасник провадження вправі самостійно розпоряджатись можливість реалізувати свої процесуальні права, приймаючи до уваги те, що в умовах воєнного стану в державі явка особи є об`єктивно ускладненою, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи відносно якої складено протокол.

Прокурор в судовому засіданні протоколи підтримала.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку чим підлягають об`єднанню в одне провадження з присвоєння єдиного унікального номера справи 461/992/22 (провадження 3/461/953/22).

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи. уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 23.07.2021 №449/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.2021 за №987/36609, який вступив в дію з 01.12.2021, декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності.

Згідно ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 припинив повноваження депутата Львівської обласної ради VII демократичного скликання 01 грудня 2020 року, відтак зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями до 00:00 год. 31.12.2020 та подати декларацію (після звільнення) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік в період з 00:00 год. 01.01.2021 до 00:00 год. 01.04.2021.

Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями 14.11.2021 о 14:01 год. та 22.11.2021 о 11:05 год. подав декларацію (після звільнення) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, тобто несвоєчасно.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відео записуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», згідно якого доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Факт вказаних порушень доводиться наступними дослідженими в ході розгляду справи доказами:

-протоколами про адміністративні правопорушення №160 та №161 від 04 лютого 2022 року;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 ;

-скріншотами з офіційного сайту НАЗК;

-деклараціями ОСОБА_1 ;

-копією постанови №74 від 09.11.2015 Львівської обласної виборчої комісії;

-протоколом №1 від 01.12.2020 Львівської обласної ради;

-протоколом №1 від 19.11.2015 Львівської обласної ради.

Вищенаведені докази доводять факт вчинення правопорушення, є належними та допустимими, узгоджуються з заявою ОСОБА_1 поданою суду, доводять обов`язок в особи подати декларації та факти несвоєчасної їх подачі.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1, ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 172-6 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведена повністю.

Вирішуючи питання притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини вчинення адміністративного правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, вину у вчиненні правопорушення визнав, у вчиненому розкаявся, також суд враховує відсутність тяжких наслідків від вчиненого правопорушення.

Згідно ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правопорушення інкриміновані ОСОБА_1 є тотожними.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, з врахуванням положень визначених ст. 36 КУпАП, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення на правопорушника підлягає стягненню 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, а тому з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 496,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 36, 172-6, 247, ст. 283, ст. 284 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції»,

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присвоїти об`єднаній справі №461/992/22 (провадження №3/461/953/22).

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави в особі Державної судової адміністрації України 496,20 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.