ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/336/22 Справа № 194/1579/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови та апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано за ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення, із врахуванням положень ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 24.10.2021 о 02-00 годині по вул. Харківська у м. Тернівка Дніпропетровської області, керуючи автомобілем "ЗАЗ 110307" д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою проблискових маячків зеленого та червоного кольорів та гучномовця, не зупинився, та був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі "Мітцубісі" д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Миру в м. Тернівка, шляхом утворення штучного затору, чим скоїв адмінастративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Також, 24.10.2021 о 02:00 годині по вул. Харківська в м. Тернівка Дніпропетровської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом "ЗАЗ 110307" д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння та від продуття на алкотестері Драгер відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, таким чином скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з винесеною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на подачу апеляційної скарги, постанову скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі щодо нього за ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складів цих адміністративних правопорушень.

В якості доводів пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 посилається на те, що останній день оскарження постанови припадає на 16.01.2022 - вихідний день та копію постанови він отримав лише 11.01.2022, тому просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити його.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права. При цьому, зазначає, що у протоколі за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП не викладено суть правопорушення, зокрема не зазначено обставин, що послугували підставою для здійснення переслідування його транспортного засобу та здійснення зупинки, відсутня точна адреса місця вчинення цього правопорушення та викладений у ньому зміст не відповідає ознакам складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що працівники поліції не проінформували його про конкретну причину зупинки та докази на підтвердження законності такої зупинки та наявності в його діях складу цього правопорушення ними надано не було, однак суд не надав належної оцінки цим обставинам. Окрім того, посвідчення у нього не вилучалося та тимчасовий дозвіл на право керування траспортним засобом не видавався, що свідчить про порушення порядку оформлення протоколу.

В обґрунтування незаконності рішення суду в частині визнання апелянта винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП, він посилається на те, що траспортним засобом у викладений в протоколі про адміністративне правопорушення день та час не керував, про що свідчить зазначена ним незгода у цьому протоколі. Разом з цим, вказує, що суд не взяв до уваги його пояснення та ухвалив рішення, яке ґрунтується на неналежних доказах. Зокрема, з відеозапису наявного у матеріалах справи не можливо встановити ні автомобіль, ні особу, яка ним керувала, та він не містить ані дату, ані час його створення, а також він не є безперервним та складається з двох непов`язаних між собою файлів, що свідчить про порушення працівниками поліції Інструкції щодо застосування технічних засобів, однак суд залишив ці обставини поза увагою. Окрім того, апелянт посилається й на те, що протокол був складений за відсутності 2 свідків, та матеріали справи не містять направлення на проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що в сукупності свідчить про порушення працівниками поліції порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного законом. З урахуванням наведених обставин, на переконання апелянта, постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

ОСОБА_1 про час, дату та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, але в судове засідання, не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з того, що справу було розгляду за відсутністю ОСОБА_1 , а копію постанови ним було отримано лише 11.01.2022, тому вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови й приходить до висновку, що з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, цей строк слід поновити.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №016424 від 24.10.2021; протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №016425 від 24.10.2021; відеозаписом фіксації правопорушення від 24.10.2021; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, які виразилися у невиконанні водієм вимог поліцейського, про зупинку транспортного засобу та відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та доведеності його вини у їх вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само й за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Факт невиконання ОСОБА_1 вимог поліцейських про зупинку транспортного засобу та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю підтверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції та його поясненнями.

Наведені в апеляційній скарзі доводи адвоката про те, що долучені до протоколу відеозаписи події правопорушення є неналежними доказами, є необґрунтованими, оскільки на відеозаписах зафіксовано події правопорушення та весь хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Отже, протоколи про адміністративні правопорушення було складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в них відомості відповідають фактичним обставинам справи, істотних недоліків, які б тягли за собою визнання цих протоколів недопустимими доказами, не має.

Твердження захисника про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, є також необґрунтованими, оскільки як Інструкція, так і Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року № 1103, не містять положень про обов`язок працівників поліції вручати таке направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у разі відмови водія від його проходження, в порядку, передбаченому ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 7 Розділу І Інструкції.

Отже, посилання апелянта на недопустимість доказів, на які посилається суд першої інстанції в судовому рішенні, не заслуговують на увагу, оскільки всі докази у справі зібрані в порядку визначеному законом, вони не викликають сумнівів в їх достовірності і судом надано їм належну та обґрунтовану правову оцінку.

Що стосується доводів про відсутність свідків у справі, то вони є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах ст. 266 КУпАП, якою визначено, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є неспроможними та такими, що спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи і суд апеляційної інстанції їх розцінює як спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.

При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33, 36 КУпАП і призначив його в межах санкцій ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а остаточне покарання визначив відповідно до положень ст. 36 КУпАП, з урахуванням характеру правопорушень які є грубими порушеннями вимог ПДР України, особи ОСОБА_1 , ступеню його вини, нехтування обов`язками водія та зневажливе ставлення до правил користування спеціальним правом, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який посягає на безпеку дорожнього руху, обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року - задовольнити.

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 , - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко