Справа № 161/3906/22
Провадження № 3/161/1680/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2022 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кирилюк В.Ф., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , який проходить військову службу на посаді стрільця військової частини НОМЕР_1 ,

- за ч.2 ст.172-10 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Як слідує з протоколу про військове адміністративне правопорушення від 27 березня 2022 року серії ЛВР №27, ОСОБА_1 26 березня 2022 року о 17 год. 00 хв. перебуваючи у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 (м.Луцьк) відмовився від виконання законних вимог командира (начальника) щодо здачі відповідальній особі отриманої стрілецької зброї в умовах особливого періоду. Дії останнього кваліфіковані за ч.2 ст.172-10 КУпАП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що військовослужбовець, який доводив до нього розпорядження командира військової частини здати зброю належним чином не представився, а раніше він його не бачив та не знав хто це. Також вказав, що у військовій частині належним чином не організоване зберігання зброї, не облаштована зброярня, сейфи, не ведуться відповідні журнали, у зв`язку з чим він і не виконав наказ спочатку. В подальшому, коли прибув безпосередньо командир військової частини, він виконав цей наказ.

Таку позицію ОСОБА_1 підтримав у судовому засіданні його захисник адвокат Федош С.М.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, позицію його захисника, який просив закрити провадження у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

На думку судді, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

1) письмовими поясненнями першого заступника командира начальника штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 ;

2) наказом командира військової частина НОМЕР_2 від 26 березня 2022 року №66 про вибуття у відрядження ОСОБА_1 до особливого розпорядження;

3) посвідченням про відрядження;

4) військовим квитком ОСОБА_1 , в якому міститься запис про вступ ОСОБА_1 на військову службу, складення ним присяги 01 березня 2022 року.

Відповідно до п.31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

А у ч.2 ст.224 цього ж Статуту визначено, що прибувши до місця призначення, командир підрозділу (начальник команди) доповідає особі, в розпорядження якої прибув підрозділ (команда), а після повернення - начальникові штабу чи командирові військової частини.

Оскільки ОСОБА_1 у встановленому порядку, до особливого розпорядження, був направлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , останній, з моменту прибуття ОСОБА_1 та доповіді про це командиром підрозділу (начальником команди), з яким слідував ОСОБА_1 , є його тимчасовим прямим начальником, законні вимоги якого той зобов`язаний виконувати, в тому числі про здачу відповідальній особі на зберігання стрілецької зброї.

Аналогічно, перший заступник командира військової частини начальник штабу, є прямим начальником для ОСОБА_1 .

Позицію ОСОБА_1 та його захисника про те, що у військовій частині не створені належні умови для зберігання зброї, суддя відхиляє, оскільки він не є особою, яка відповідальна за це питання, не має права обговорювати накази командира, який організовує службу, оскільки це не входить в коло його службових обов`язків, як військовослужбовця, що займає посаду «стрілець».

Доводи ОСОБА_1 про те, що наказ йому довела невідома особа, яка не представилася, суддя відхиляє, оскільки вони нічим не підтверджуються, а перебуваючи у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , до якої він у встановленому порядку був відряджений, маючи військове звання «рядовий» та отримавши наказ від військовослужбовця, старшого за військовим званням, він міг в порядку п.37 Статуту уточнити наказ, зокрема дізнатися хто саме доводить його.

Суддя підкреслює, що відповідно до п.28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і довільне трактування ОСОБА_1 положень про це є недопустимим.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив відмову від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП.

При накладенні стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до військових адміністративних правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність суддя по справі не вбачає.
Враховуючи всі обставини справи про адміністративне правопорушення, особу правопорушника, суддя дійшов висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк сім діб.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника слід також стягнути судовий збір у сумі 496,20 грн.

Відповідно до статті 326 КУпАП, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування арешту з утриманням на гауптвахті виконується негайно після її винесення.

Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року №10-р/2018 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 294, статті 326 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосується визнання неконституційними окремих положень ст.ст.294, 326 КУпАП щодо адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту (ст.32 КУпАП), а на стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті (ст.32-1 КУпАП) не поширюються.

Керуючись ст.ст. 40-1, 172-10, 283, 284, 294, 326 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком сім діб.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).
Відповідно до ч.1 ст.294 КУпАП, постанова судді про застосування стягнення, передбаченого ст. 32-1 КУпАП, набирає законної сили в день її винесення.
Відповідно до ст.326 КУпАП, постанова судді в частині застосування арешту з утриманням на гауптвахті підлягає негайному виконанню після її винесення.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області В.Ф. Кирилюк