П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2022 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., за участі особи яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Марина В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали справи про адміністративне порушення за протоколом поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Закарпатській області відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ідентифікаційний номер платника податку в матеріалах справи відсутні, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.ст. 124, 122-4, ч.1 ст.130 та ч.4 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надішли матеріали справи про адміністративне правопорушення за №308/1414/22 (провадження №3/308/867/22) та №308/1542/22 (провадження №3/308/920/22), №308/1544/22 (провадження (3/308/921/22) та №308/1597/22 (провадження №3/308/933/22) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 за ст.ст. 124, 122-4, ч.1 ст. 130 та ч.4 ст.130 КУпАП, тому спільний розгляд цих справ є доцільним.

21.01.2022 року, о 20 год. 01 хв., водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Пежо 307», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Петруса Карпатського, 24А, у с. Минай, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Рено Сандеро» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних автомобілів, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 16.11 ПДР України. Після цього, водій ОСОБА_1 , залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п.2.10 «а» ПДР України.

Крім цього, ОСОБА_1 , під час запровадження протоколу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Поряд з цим, ОСОБА_1 інкриміновано діяння у тому, що він 21.01.2022 року, о 20 год. 01 хв., перебуваючи за адресою: с. Минай вул. Петруса Карпатського, 24 «А», вжив алкогольні напої (горілку) після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.10 «Є», за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 21.01.2022 року, став учасником ДТП в АДРЕСА_2 , після чого викликав поліцію. На працівників поліції очікував більше двох годин, однак його дружині стало погано і він пішов з місця ДТП. В подальшому, вдома на нього було складено протокол. Зазначив, що в той день, не вживав алкогольні напої та був тверезим під час ДТП. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, оскільки працівники поліції чинили тиск на нього.

Представник ОСОБА_1 , - адвокат Марина В.Г. в судове засідання надав письмові пояснення, згідно яких просив провадження по справі за ст. 122-4, ч.1 ст.130 та ч.4 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутності в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення. Просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засідання повідомив, що ОСОБА_1 , перебував за кермом та вчинив ДТП, однак за кермом перебував у тверезому стані, після чого викликав поліцію, яка їхала дуже довго (більше 2-ох годин). Потім ОСОБА_1 пішов додому, оскільки його жінці стало погано. Зазначив, що сам він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Допитаний в судовому засіданні в якості потерпілого - ОСОБА_2 повідомив, що був учасником вказаної ДТП в результаті якого в його автомобіль марки «Рено» вдарив автомобіль марки «Пежо» під керуванням ОСОБА_1 . Зазначив, що після ДТП, ОСОБА_1 пішов з місця події. Додав, що ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (невиразна мова, похитування).

Заслухавши пояснення всіх учасників, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. КУпАП визначає форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення і рішення (постанови), що приймається в конкретній справі.

У них, зокрема, мають бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення і правильності його юридичної кваліфікації.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати усі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи вина особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного її вирішення. При цьому, встановити істину по справі необхідно з аналізу наявних доказів, які, згідно до чинного законодавства, представляють собою будь-які фактичні дані, які підтверджують або спростовують ті чи інші обставини і мають суттєве значення для вирішення справи по суті.

З досліджених судом матеріалів адміністративної справи слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ст.124 КУпАП - тобто порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та ст.122-4 КУпАП - залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний. Дії ОСОБА_1 за ст.ст. 124, 122-4 та ч.1 ст.130 КУпАП кваліфіковані вірно.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих вказаних правопорушень підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії БД № 268886, БР №305194 та БР №305195 від 21.01.2022 року, схемою місця ДТП від 21.01.2022 року, наявними в матеріалах справи поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 21.01.2022 року, рапортами поліцейського, долученими відеоматеріалами та іншими матеріалами справи.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.4 ст. 130 КУпАП, то суд вважає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказаною нормою настає у разі вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як слідує з протоколу серії ДПР18 №268887, водій ОСОБА_1 вжив алкогольні напої (горілку) після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.10 «Є», за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП.

Однак, вивчення матеріалів даної справи не дозволяє встановити таких відомостей, оскільки в ній відсутні докази, що свідчать про те, що водієм ОСОБА_1 було вжито алкоголь після настання дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_1 до моменту вчинення ДТП вже перебував у стані алкогольного сп`яніння, що стверджується наявними в матеріалах справи поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , який показав, що водій автомобіля марки «Пежо» під час наїзду на належний йому автомобіль перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Матеріали справи не містять жодного іншого належного доказу, яким би стверджувався той факт, що ОСОБА_1 саме після дорожньо-транспортного пригоди вживав алкогольні напої.

Тобто, з вказаних встановлених судом обставин вбачається, що дії ОСОБА_1 інспектором поліції кваліфіковані не вірно за ч.4 ст. 130 КУпАП, оскільки його дії попередньо були кваліфіковані саме за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім цього, як слідує з дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення даної ДТП, на такому не зафіксовано факту вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після ДТП. На записах зафіксовано виключно сам факт складання адміністративних матеріалів.

Вказані порушення є істотними та такими, що позбавляють суд можливості зробити висновок про доведеність вини правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого саме ч.4 ст.130 КУпАП, посилання на яку здійснено у складеному протоколі.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх, у тому числі, і судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Крім того, відповідно до п.6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі»,затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015року за №1408/27853 (із змінами та доповненнями), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Але, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП, за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, яке доказами не підтверджено, в той час, як свідок ОСОБА_2 , підтвердив факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час ДТП.

Отже, факт вживання спиртного після здійснення дорожньо-транспортної пригоди нічим не підтверджується. Тому таке припущення не може бути покладено в основу винуватості правопорушника ОСОБА_1 за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, відповідальність за що, передбачена ч.4 ст.130 КУпАП.

Крім цього, як слідує з наданих суду пояснень водія ОСОБА_1 , такий стверджує, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки поліцейські чинили тиск на нього. (факт тиску не підтверджено жодним належним та допустимим доказом).

Інших доказів на підтвердження фактичних обставин вчинення правопорушення, а саме вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, до матеріалів не додано та у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено.

За змістом пункту 2.10 «є» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували би або спростовували би вину правопорушника, і тому судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення ґрунтується виключно на припущеннях працівників поліції.

Подані до суду матеріали не містять об`єктивних та фактичних даних, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дані протоколу є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року.

За приписами ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За вищезазначених обставин, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а тому провадження по справі, в цій частині, підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При призначенні адміністративного стягнення, суд виходить із змісту ст.33 КУпАП і враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, та вважає за можливе призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст.ст. 124, 122-4 та ч.1 ст.130 КУпАП, із врахуванням вимог ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом, оскільки на думку суд саме цей вид адміністративного стягнення буде відповідати вимогам ст. 23 КУпАП, а саме буде сприяти вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.40-1, ч.5 ст.283 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника слід стягнути судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст.36, 40-1, 122-4, 124, 130 ч.1, 245, 283,-285, 287,-291 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закон України «Про судовий збір» суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Об`єднати в одне провадження справи за №308/1414/22 (провадження №3/308/867/22) та №308/1542/22 (провадження №3/308/920/22), №308/1544/22 (провадження (3/308/921/22) та №308/1597/22 (провадження №3/308/933/22) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст..ст.124, 122-4, ч.1 ст. 130, ч. 4 ст.130 КУпАП, та присвоїти єдиний номер №308/1414/22 (провадження №3/308/867/22).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

У відповідності до ст.36 КУпАП призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Провадження в справі про адміністративне порушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Строк звернення постанови для виконання - три місяці з моменту її винесення, якщо інше не встановлено КУпАП та іншими законами України.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Малюк В.М.