ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2022 Справа №607/3216/22

14 березня 2022 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

з участю: ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 ,

адвоката Покотило Ю.В.

В С Т А Н О В И В:

Громадянин ОСОБА_1 11 січня 2022 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме виключив перемикач автомату в електричному щитку, чим своїми діями відключив опалення та електропостачання у розетках на третьому поверсі будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Вказав, що будь-якого домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 не вчиняв. Зазначив, що постійно відключає електроенергію в будинку з метою її економії, оскільки самостійно сплачує вартість останньої. Так, 11 січня 2022 року він відключив автомат в електричному щитку, внаслідок якого відключив опалення та електроенергію в окремих кімнатах на третьому поверсі будинку, де проживає ОСОБА_2 . Однак, не мав на меті завдати шкоди фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , а тому домашнього насильство відносно останньої не вчиняв. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник Покотило Ю.В. зазначив, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки будь-якого домашнього насильства останній відносно ОСОБА_2 не вчиняв. Вказав, що відключаючи електроенергію ОСОБА_1 не мав на меті завдати шкоди фізичному здоров`ю ОСОБА_2 та не вчиняв відносно останньої економічне насильство. Крім цього, доступ до електричного автомату відкритий, а тому потерпіла могла самостійно його включити та відновити опалення і електроенергію на третьому поверсі. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила обставини викладені у протоколі. Вказала, що 11 січня 2022 року повернулася додому із роботи та виявила відсутність електропостачання та опалення у приміщеннях на третьому поверсі будинку, де вона проживає. Вона зателефонувала до свого знайомого ОСОБА_3 , який прийшов та підтвердив відсутність електропостачання. Разом з ним, вони спустилися у гараж, де знаходиться електричний щиток та виявили, що на вказаному щитку був вимкнений перемикач, який відповідає за електропостачання третього поверху. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_1 була завдана шкода її психічному здоров`ю, оскільки вона важко працює та повертається додому пізно.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки громадського порядку та громадської безпеки.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Верховний суд у постанові від 7 квітня 2020 року в справі № 647/1931/19 у т.ч. зауважив, що хоча Стамбульська Конвенція до цього часу Україною не ратифікована, однак пряме посилання на неї в законі зобов`язує Суд при визначенні «домашнього насильства» приймати до уваги не лише національне законодавство, але й положення цієї Конвенції, а також інших міжнародних договорів та дотичну практику міжнародних органів у тій частині, в якій вони важливі для розуміння її положень.

Стаття 2 Стамбульської Конвенції передбачає, що «ця Конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства…». Пункт (а) статті 3 визначає, що «насильство стосовно жінок» … означає всі акти насильства стосовно жінок за гендерною ознакою…». Відповідно до пункту (d) статті 3, «насильство стосовно жінок за гендерною ознакою» означає насильство, яке спрямоване проти жінки через те, що вона є жінкою, або яке зачіпає жінок непропорційно». Стаття 3 Конвенція передбачає гендерно-нейтральну дефініцію домашнього насильства, що охоплює як жертв, так і кривдників обох статей.

Таким чином, термін «домашнє насильство» позначає один з різновидів гендерно-обумовленого насильства, а не окремий від нього вид насильства. Хоча пункт (b) статті 3 Стамбульської Конвенції сформульований у гендерно-нейтральних виразах, коли визначає види «домашнього насильства» та коло осіб, яких воно може стосуватися, однак це не змінює характеристики домашнього насильства як різновиду насильства, що ґрунтується на певних дискримінаційних, у тому числі гендерних, ознаках. Тож Конвенція заохочує держави-учасників застосовувати її положення до всіх жертв домашнього насильства, включаючи чоловіків, дітей та людей похилого віку, і лише проголошує принцип недискримінації до невичерпного переліку підстав, включаючи гендерну ідентичність та сексуальну орієнтацію, при застосуванні її положень.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації, однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям та продовжують спільно проживати у житловому будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає на третьому поверсі вказаного житлового будинку.

Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 11 січня 2022 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , в ході якого відключив перемикач автомату в електричному щитку, внаслідок чого відключив опалення та електропостачання в розетках на третьому поверсі будинку.

В судовому засіданні встановлено, що вказане економічне насильство ОСОБА_1 відносно колишньої дружини виражалось у тому, що ОСОБА_1 відключив перемикач автомату в електричному щитку, який знаходиться у гаражі будинку по АДРЕСА_1 , внаслідок чого житлове приміщення на третьому поверсі, де проживає ОСОБА_2 , залишилося без опалення та було відключене електропостачання у розетках.

Вказаними діями ОСОБА_1 перешкоджав користуватись ОСОБА_2 житловим приміщенням, в якому вона проживає.

Такі дії ОСОБА_1 викликали у потерпілої побоювання за своє здоров`ю, оскільки на дворі температура повітря була нижче нуля та у житловому приміщенні було холодно, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному здоров`ю.

Окрім того, остання була позбавлена можливості користуватися побутовими приладами, які потребують електропостачання.

Вищевказані обставини справи підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №057275 від 19 лютого 2022 року; письмовою заявою від 11 січня 2022 року та письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 19 лютого 2022 року, згідно з якою остання просить притягнути до відповідальності свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 11 січня 2022 року відключив перемикач автомату в електричному щітку, внаслідок чого відключив електропостачання та опалення в її житловому приміщенні; поясненнями свідка ОСОБА_3 від 19 лютого 2022 року.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що є знайомим ОСОБА_2 . У січні 2022 року до нього ввечері зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що у житловому приміщенні, де вона проживає, відсутнє опалення та електропостачання у розетках. За місцем проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , а саме на третьому поверсі житлового будинку він за допомогою спеціального приладу встановив, що у розетках відсутнє електропостачання, у тому числі у кімнаті, де безпосередньо проживає ОСОБА_2 . Спустившись у гараж та перевіривши електричний щиток, вони виявили, що перемикач електричного щитка, який відповідає за роботу розеток та насосу опалення третього поверху вимкнений. Через деякий час прийшов ОСОБА_1 , який повідомив, що саме він виключив вказаний перемикач.

Вищенаведені пояснення свідка аналогічні його письмовим поясненням від 19 лютого 2022 року, які знаходяться в матеріалах та не спростовані ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечив той факт, що 11 січня 2022 року він дійсно вимкнув перемикач автомату електричного щитка, внаслідок чого вимкнув електропостачання на третьому поверсі житлового будинку по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_2 та опалення.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини та вимоги закону, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення діянь економічного характеру, а саме позбавлення останнім потерпілої ОСОБА_2 можливості користування електропостачанням та опаленням в будинку у приміщенні, де вона проживає, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному здоров`ю.

Таким чином, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 та його захисника Покотило Ю.В. про те, що ОСОБА_1 не мав на меті вчиняти стосовно ОСОБА_2 домашнє насильство економічного характеру, оскільки останні спростовуються наявними у справі доказами, зокрема поясненнями свідка допитаного в судовому засіданні.

При обранні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення, у зв`язку з цим, вважає за доцільне обрати ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 33, 36, 40-1, 173-2, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170 (сто сімдесят) гривень у дохід держави.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.М. Черніцька