Справа № 462/9433/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2022 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з УПП у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, держслужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

встановив:

ОСОБА_1 , 10.12.2021 року о 17 год. 56 хв. у м. Львові по вул. Одеська, 12, керуючи автомобілем Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом не впевнився у безпечності, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у результаті чого зачепив припаркований транспортний засіб Skoda Super B, державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Відтак, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9, 13.1 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Окрім цього, ОСОБА_1 , 10.12.2021 року о 17 год. 56 хв. у м. Львові по вул. Одеська, 12, керуючи автомобілем Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, покинув місце дорожньо-транспортної пригоди та не повідомив про таку уповноважений підрозділ Національної поліції, чим порушив п. 2.10. а Правил дорожнього руху, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2022 року справи про адміністративні правопорушення за ст. 122-4 КУпАП № 462/9433/21 (провадження № 3/462/3571/21) та за ст. 124 КУпАП № 462/9432/21 (провадження № 3/462/3570/21) відносно ОСОБА_1 - об`єднано та ухвалено розглядати у одному провадженні, присвоївши спільній справі № 462/9433/21 (провадження № 3/462/3571/21).

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Права особи, притягненої до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, вимоги ст. 63 Конституції України - ОСОБА_1 роз`яснені при складанні протоколу.

ОСОБА_1 у судове засідання двічі не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зважаючи на обов`язок суду щодо розгляду справи в розумні строки, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи щодо якої складено протокол.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що у діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена ст. 122-4, 124 КУпАП, а його вина підтверджується даними, які мітяться у:

-протоколах про адміністративне правопорушення серії ААД № 233501 від 13.12.2021 року, ААД № 233502 від 13.12.2021 року;

-схемі з місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.12.2021 року;

-письмових поясненнях ОСОБА_2 від 10.12.2021 року;

-письмових поясненнях ОСОБА_1 від 13.12.2021 року та інших матеріалах справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Відтак, вина ОСОБА_1 підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять його винуватість у вчинені адміністративних правопорушень.

Обсяг досліджених судом доказів є достатнім для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП.

Враховуючи обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, суд вважає, що у діях останнього наявний склад адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти стягнення у виді штрафу.

Згідно ст. 40-1 КУпАП у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

Однак, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення Служби безпеки України серії НОМЕР_3 , видане 05.05.2016 року посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 61-12842св18 щодо стягнення судових витрат з учасників бойових дій вказано наступне.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із ч. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 06.11.2012 року № 5477-VI ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викласти в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань».

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо соціального захисту постраждалих учасників Революції Гідності та деяких інших осіб від 22.05.2018 року» внесені зміни, зокрема, у ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що це стосується лише позову і він має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11.11.1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно усталеної практики Верховного Суду (постанова від 27.06.2018 року у справі № 61-12842св18) відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій.

Керуючись ст. 221, 280, 283-284 КУпАП суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення із врахуванням положень ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Н. М. Галайко