Справа № 455/576/21 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 33/811/147/22 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Свищо Сергія Михайловича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 січня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 20 квітня 2021 року о 23 годині 00 хвилин в м. Старий Самбір по вул. Дрогобицькій, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем, марки «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішення судді першої інстанції, адвокат Свищо С.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 січня 2022 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що оскаржувана постанова судді є незаконною, необґрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Як звертає увагу захисник, на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не відображені обставини зупинки транспортного засобу та його керування ОСОБА_1 , а будь-яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем орган національної поліції не надав.

Окрім цього, на переконання адвоката, показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть братися судом до уваги в якості належних і допустимих доказів, оскільки дані особи безпосередньо здійснювали оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 .

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його адвокат Свищо С.М. у судові засідання 21 лютого та 14 березня 2022 року, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення таких, не з`явилися. Від захисника Свища С.М. 18 лютого 2022 року надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду через його зайнятість в іншому судовому процесі. Таке клопотання було задоволено апеляційним судом, а розгляд справи відкладено на 14 березня 2022 року. Попри наведене, 11 березня 2022 року адвокат Свищо С.М. подав повторне клопотання про відкладення апеляційного розгляду через його зайнятість в іншому судовому процесі, однак документів, які підтверджують поважність неявки до апеляційного суду не представив.

З огляду на те, що апеляційним судом вже відкладався розгляд даної апеляційної скарги за клопотанням сторони захисту, поважність повторної неявки ОСОБА_1 та його адвоката Свища С.М. до суду жодними доказами не підтверджена, а тому, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №028466 від 20 квітня 2021 року (а.с. 2), згідно з яким ОСОБА_1 20 квітня 2021 року о 23:00 годині в м. Старий Самбір по вул. Дрогобицькій, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем, марки «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. З роздруківки до пристрою «Драгер» прилад ARLJ-0186, тест №123 вбачається, що в освідуваної особи - водія ОСОБА_1 в крові виявлено 1,31‰ алкоголю (а.с. 3).

Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, жодних пояснень з приводу події, а також зауважень з приводу проведеного огляду і його результатів не надав, заперечень щодо підставності проведення такого не висловив, що стверджується його підписом у відповідній графі протоколу.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

З наявного у матеріалах справи рапорту інспектора СРПП відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 вбачається, що під час патрулювання у складі екіпажу патрульної поліції разом з капітаном поліції ОСОБА_3 в м. Старий Самбір Самбірського району по вул. Дрогобицькій було виявлено автомобіль марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не працював задній габарит, після чого вказаний транспортний засіб ними було зупинено. Після зупинки автомобіля було з`ясовано, що водій не має біля себе посвідчення водія відповідної категорії, а особу водія було встановлено відповідно до бази ІТС ІПНП; ним виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Крім того, працівниками поліції щодо ОСОБА_1 20 квітня 2021 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №808952, у якій зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи в м. Старий Самбір по вул. Дрогобицькій транспортним засобом «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Жодних даних про те, що вказана постанова оскаржувалась ОСОБА_1 та була скасована апеляційному суду не представлено. Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом.

Стосовно підставності зупинки останнього екіпажем патрульної поліції, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до пп. б п. 31.6 Правил дорожнього руху забороняється подальший рух транспортних засобів у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

З огляду на те, що в автомобілі, яким керував ОСОБА_1 , не працював задній правий габарит, у працівників поліції виникло право зупинити такий транспортний засіб, а відтак доводи апелянта не ґрунтуються на матеріалах справи.

Безпідставними є і твердження про те, що те, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть братися до уваги, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями свідків.

При цьому у розумінні ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Таким чином, чинне законодавство у сфері адміністративних правопорушень не містить жодних обмежень щодо того, хто може бути допитаний як свідок, за умови, що вказаній особі відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню у даній справі. Тобто професія допитуваної особи, як і той факт, що нею був складений протокол про адміністративне правопорушення, не може бути підставою для невзяття її пояснень, наданих у статусі свідка, до уваги.

Поряд з цим, оцінка доказів, в тому числі й пояснень свідка, згідно з вимогами ст. 252 КУпАП здійснюється суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, при цьому керуючись законом і правосвідомістю. За наведеного, пояснення окремих свідків, які суперечать іншим матеріалам справи або не узгоджуються з ними, до уваги судом не беруться. З огляду на те, що пояснення свідка ОСОБА_1 , суперечать іншим матеріалам справи, такі правомірно не взяті до уваги суддею суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також результати такого огляду.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову у судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Свищо Сергія Михайловича в його інтересах - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Урдюк Т.М.