Справа № 135/134/22
Провадження № 3/135/78/22
ПОСТАНОВА

іменем України

22.02.2022 м. Ладижин Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від відділення поліції №3 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ВАБ №774644 складеного 03.02.2022, зазначено, що 03.02.2022 біля 15 год 41 хв. за місцем проживання в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив відносно ОСОБА_2 насильство в сім?ї, а саме: штовхав її в плечі, виганяв з квартири, висловлювався нецензурними словами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою не визнав. Повідомив, що він розлучився з ОСОБА_2 , яка зараз проживає в іншій квартирі. Після розлучення колишня дружина мстить йому, пропали його особисті документи. В них існують суперечності з приводу поділу спільного майна. 03.02.2022 ОСОБА_2 заходила в квартиру, вони розмовляли на підвищених тонах, сперечались через поділ майна. Вона вже збиралась іти, була одягнута. Він її не вигонив. Вона забула в кімнаті кофту та рубашку, він їй вернув, віддав в руки. А вона спровокувала його, кинула речі на землю та почала простягати до нього руки. Коли приїхали працівники поліції 2 її речі лежали в під?їзді.

Потерпіла ОСОБА_2 суду повідомила, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 , зараз розлучені. Перебуваю в стадії поділу майна. Вона періодично ходить в квартиру, бо там є її речі. Постійно спілкується з колишнім чоловіком з приводу поділу майна. Вказала, що її речі лежили в залі. Вказала, що вже мала йти в іншу квартиру, яку тимчасово винаймає, була вже одягнута. Колишній чоловік почав нецензурно до неї висловлюватись, щоб вона вже йшла, почав її виштовхувати, а вона трималась за двері. Він виштовхав з квартири, та викинув її речі. Вона почала дзвонити в поліцію. Коли приїхала поліція, вона була в квартирі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст.7 КУпАП).

Як вбачається з положень ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, у відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 173-2 КУпАП відповідальність настає у разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 вказаного Закону визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи реальне настання фізичної або психологічної шкоди.

Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної (тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини) можливості заподіяння такої шкоди.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Так, у справах про психологічне домашнє насильства обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

Обопільна сварка між подружжям, а також з?ясування стосунків з приводу наявного конфлікту через поділ спільного майна та речей колишнього подружжя, не може кваліфікуватись як домашнє насильство.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву".

Відповідно, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а відтак усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний протокол про адміністративне правопорушення, який складено працівниками поліції фактично лише на підставі опитування потерпілої ОСОБА_2 , яка також дала свої пояснення в судовому засіданні. А також на її виклику працівників поліції.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази відповідно до вимог статті 251 КУпАП про вчинення ОСОБА_1 умисних діянь фізичного, психологічного характеру внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода здоров`ю ОСОБА_2 ..

При цьому ОСОБА_1 заперечує свою вину, зазначивши, що насильство в сім`ї не вчиняв, а колишня дружина обмовляє його.

Судом у судовому засіданні неодноразово роз?яснювалось учасникам розгляду, що суд не вправі сам збирати докази по справі ні на підтвердження винуватості особи, ні на спростування цього. Після дослідженян пояснень особи, яка притягується до відповідальності та потерпілої, дослідження матеріалів справи суд запитував учасників розгляду чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим. Разом з тим, жодних клопотань від них не надходило.

Відтак, справу розглянуто на підтсаві наявних доказів, з урахуванням пояснень учасників.

При цьому судом встановлено, що між колишнім пордружжям існує конфлікт щодо поділу спільного майна. Даний конфлікт є гострим та триваючим, що вбачається із пояснень учасників розгляду. З цього приводу між ними відбуваються сварки.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства, в переважній більшості випадків, є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Отже, враховуючи обставини справи, суд вважає, що по справі немає достатніх належних доказів на підтвердження обставин, викладених в протоколі. Відтак, суд приходить до висновку, що наявними матеріалами справи не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки відсутні достатні докази, які б поза розумним сумнівом вказували на наявність в його діях ознак притаманних домашньому насильству, а встановлено наявність ознак конфліктної ситуації між ним та ОСОБА_2 з приводу поділу майна.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вчинив відносно ОСОБА_2 насильство в сім?ї, а саме: штовхав її в плечі, виганяв з квартири, висловлювався нецензурними словами

Однак, невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Проте, в протоколі жодним чином не зазначено це та не наведено додних відомостей щодо реального чи потенційного спричинення потерпілій будь-якої шкоди.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено, зокрема, поясненнями свідків або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

При цьому судом встановлено, що наявні в справі докази, а саме: рапорт працівника поліції про отримання повідомленян по телефону про правопорушення та пояснення ОСОБА_2 , є недостатніми для ствердження «поза розумним сумнівом» про те, що було вчинено домашнє насильство.

Враховуючи положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

За таких обставин, за відсутністю інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, вважати дії останнього такими, що утворюють склад зазначеного адміністративного правопорушення, суд не може.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного та фізичного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому підлягає врахуванню й те, що суд розглядає справу лише в межах пред?явленого звинувачення відповідно до фактичних обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення та на підставі наявних доказів.

Відповідно до частини третьої статті 62Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 не встановлено, а наявність конфліктної ситуації 03.02.2022 на підґрунті особистих непорозумінь та поділу майна між колишнім подружжям не є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Тому справа підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діяннях ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя