Справа № 308/552/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2022 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Сарай А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 802267 від 28.12.2021 вбачається, що 28.12.2021, приблизно о 14.10 год., у м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 3, ОСОБА_1 , будучи барменом закладу «Чарка», приймала відвідувачів, не перевіряючи COVID-сертифікати та документи про отримання курсу вакцинації ПЛР-тестів, у той час як Закарпатська область у «жовтій зоні», чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, при цьому її захисник адвокат Андращук П.А. подав клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без їх участі. Крім того, захисник подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Зауважив, що працівником поліції при складенні протоколу на встановлено та не надано доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарської діяльності, протокол на відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у ньому не зазначено, який нормативно-правовий акт та який саме пункт такого акту порушено.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження в даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. ст. 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

При цьому за змістом приписів КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам кримінально-правового впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, викладеної у чисельних рішеннях Суду («Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Швидка проти України» та інші) адміністративні правопорушення за своєю правовою суттю є кримінальними правопорушеннями, а тому і провадження у цих справах повинне проводитись за правилами, передбаченими для кримінальних правопорушень. Із урахуванням викладеного необхідно зробити висновок, що сутність правопорушення, яка викладається у протоколі про адміністративне правопорушення фактично є обвинуваченням у вчиненні діяння кримінально-правового характеру, висунення якого викликає у особи необхідність здійснення захисту. В зв`язку із цим до висунутого обвинувачення як нормами кримінального процесуального закону, так і нормами адміністративного законодавства висуваються певний ряд вимог, в тому числі і щодо конкретності цього обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням на нормативний акт, а повинно також містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП з конкретизацією суті порушення у відповідності до вказаного Закону.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , не конкретизовано суть правопорушення у відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, яка чітко визначає, що повинно бути встановлено порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено які саме вимоги порушено, що визначають обов`язки особи, невиконання яких має наслідком адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, у даному випадку вимог постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», у редакції, чинній на момент складення протоколу.

Під час судового розгляду встановлено, що матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Додані до протоколу матеріали не містять відомостей, необхідних для повного та всебічного розгляду справи, які необхідні для прийняття рішення.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, суб`єктом інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, може бути лише суб`єкт господарювання, однак у протоколі не зазначено та матеріали справи не містять доказів, що у даному випадку вона є суб`єктом господарювання.

Протокол є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слід зазначити, що суддя позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок повністю покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол, що повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно з якими обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За таких обставин, вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути покладений в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 та «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Беручи до уваги викладене, з точки зору достатності доказів, матеріали справи не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приходжу до переконання, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, сам протокол про адміністративне правопорушення, як підстава для притягнення особи до відповідальності та один із засобів доказування, складений із суттєвими порушеннями вимог чинного законодавства, а тому провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай