Справа № 308/84/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
28.02.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, фізична особа підприємець,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Згідно постанови, 23.12.2019 року приблизно о 21 год. 30 хв., гр. ОСОБА_1 , в м. Ужгород по вул. Минайська, 11, у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Toyota Avensis», д/н НОМЕР_1 , огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в ЗОНД, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Стверджує, що мотивувальна частина постанови відповідає лише змісту протоколу про адміністративне правопорушення складеного працівниками поліції. Зазначає, що судом не враховано, що в апелянта на утриманні троє малолітніх дітей, одна дитина неповнолітня та одна повнолітня, яка продовжує навчання, троє малолітніх дітей постійно відвідують лікарів, а відтак постійно їх треба підвозити, а неправомірне позбавлення права керування транспортним засобом призведе до неможливості виконувати батьківські обов`язки. Вказує і на те, що судом не взято до уваги, що у протоколі апелянт зазначив, що не згідний із протоколом, оскільки впевнений, що правила ПДР не порушував, спиртні напої не вживав, оскільки приймає ліки. Стверджує, що лікарем було порушено вимоги тимчасової інструкції про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, не було взято до уваги пояснення про те, що ОСОБА_1 вживає ліки, огляд проведено без свідків, які були запрошені лише для підписання документів. Також зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про належне повідомлення апелянта про дату судового засідання, оскільки такий належним чином повідомлений не був. Просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою провадження в справі закрити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, однак до суду не з`явився, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається подана ним апеляційна скарга. При цьому, відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від ОСОБА_1 також не надходило. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався, а саме: 11.03.2020 (а. с. 31), 15.05.2020 (а. с. 36) за письмовими заявами ОСОБА_1 , та 07.08.2020, 06.10.2020, 22.03.2020. З огляду на це, апеляційний суд у такому випадку враховує у тому числі практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, на переконання апеляційного суду, неявка ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд визнає слушними з огляду на таке. Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, відомості про те, що він належним чином повідомлений про дату й час судового засідання - відсутні. При цьому, даних про направлення копії судового рішення та отримання постанови апелянтом - у матеріалах справи немає. Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332288, 23.12.2019, приблизно о 21 год 30 хв, ОСОБА_1 , в м. Ужгород по вул. Минайська, 11, у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Toyota Avensis», д/н НОМЕР_1 , огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в ЗОНД. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, його копію отримав.
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 23.12.2019 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ», за результатами обстеження лікарка ОСОБА_2 встановила, що ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані. З висновку також убачається, що у присутності двох свідків було прочитано вголос висновки огляду, від підпису ОСОБА_1 відмовився (а. с. 2).
Актом медичного огляду №370 від 23.12.2019 підтверджується, що водій ОСОБА_1 пройшов освідування у медичному закладі за допомогою приладу «Драгер», результат огляду 1, 43 % проміле.
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №751292 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 3).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується, що водій зобов`язується залишити транспортний засіб на місці зупинки (а. с. 4).
З відеозапису, який міститься на DVD- диску убачається, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, у присутності двох свідків апелянт відмовився від підписання медичного висновку, яким підтверджено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 5).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Мар`ян Ю. Ю. був упереджений при проведенні перевірки, направленні водія на огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікарки КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» ОСОБА_2 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склала висновок про перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів, а також для обмови апелянта у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського та лікарки у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та у медичному висновку, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар діяли в межах наданих їм повноважень.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що місцевий суд ухвалив оскаржувану постанову без надання можливості апелянту реалізувати своє право на захист, - апеляційний суд вказані твердження відхиляє, адже вони жодним чином не впливають на правильність висновків місцевого суду про вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Факт розгляду справи судом першої інстанції без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційним судом враховано як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому, апеляційний суд зазначає, що вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.
Не бере до уваги апеляційний суд і доводи ОСОБА_1 стосовно того, що мотивувальна частина постанови відповідає лише змісту протоколу про адміністративне правопорушення складеного працівниками поліції. На переконання апеляційного суду, місцевий суд взяв до уваги приписи ст. ст. 9, 251, 279, 280, 283 КУпАП, і вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.
Твердження апелянта про те, що на момент керування транспортним засобом він був тверезий, з протоколом не згідний, позаяк впевнений, що правила дорожнього руху не порушував, спиртних напоїв не вживав, оскільки приймає ліки, - на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки такі спростовуються вищевикладеними доказами, що у своїй сукупності слугують підставою для беззаперечного висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Докази, які можуть свідчити про зворотне, апелянтом не надано ані до суду першої інстанції, такі не додано і до апеляційної скарги.
Такі, що не заслуговують на увагу є твердження ОСОБА_1 про те, що лікарем порушені вимоги тимчасової інструкції про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, не було взято до уваги пояснення про те, що ОСОБА_1 вживає ліки. Так, відхиляючи доводи в цій частині, апеляційним судом не встановлено жодних порушень порядку проведення процедури медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 лікаркою КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ», ОСОБА_2 . Також не виникає жодних сумнівів у достовірності результатів огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я. Так, процедура проведення освідування зафіксована на відеозаписі з бодікамери працівника поліції. Вказаний відеозапис досліджувався судом, жодних порушень у проведенні медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 встановлено не було. Тому, доводи апелянта про те, що медичний огляд проведений з порушеннями, а складений лікарем висновок не можна вважати належним доказом у справі, - з огляду на вищевказане, апеляційний суд відхиляє.
Окрім того, апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що на момент керування транспортним засобом та проходження огляду на стан сп`яніння він начебто перебував під дією ліків, які зумовили такий стан. Вказані твердження, на переконання апеляційного суду, свідчать виключно про намагання апелянта уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому апеляційний суд зазначає, що апелянтом не надано будь-яких доказів проте,що вживання певних ліків могло призвести до перебування його у стані алкогольного сп`яніння з результатом 1, 43 % проміле.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, у тому числі й про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким дана правильна оцінка у постанові; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й відноситься до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН