ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/1838/21 Головуючий в 1 інст. Петренко Л.В.
Провадження №33/807/98/22 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Токмацького районного суду Запорізької області 10 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 гривні 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Згідно з постановою суду, 02 липня 2021 року о 02-35 годині в м.Токмак по вул.Гоголя ОСОБА_1 керував мотоциклом Viper, номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Пройшов медичний огляд в Токмацькій БЛІЛ ТМР морфін та марихуана позитивні, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану постанову суду.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судовий розгляд відбувся не об`єктивно та однобічно на користь сторони обвинувачення.

Крім пояснень працівників поліції, які його затримали, його винуватість не підтверджується жодними доказами. В матеріалах справи відсутній відеозапис, свідки відсутні, що на його думку ставить під сумнів складання щодо нього протоколу.

Крім того, вказує, що протоколів було два - за ч.1 ст.130, а другий - за ч.2 ст.126, але останній протокол судом не розглядався.

Суд першої інстанції прийняв сторону інспекторів поліції, мотивуючи це тим, що він не оскаржував дії поліцейських. Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки він звертався зі скаргою до Пологівської окружної прокуратури наступного дня після події, але йому невідомо про її долю.

При ухваленні рішення, суддя спиралась на висновок медичної експертизи, але ніхто не проводив ніякої експертизи, про її результати він дізнався зі слів поліцейських, жодних тестів він не бачив, з результатами експертизи його ніхто не ознайомлював та не давав, що є порушенням його прав.

Також вказує, що з місця події його відпустили, хоча його повинні були відсторонити від послідуючих порушень ПДР.

Посилається на те, що працівники поліції в судове засідання з`явились озброєні, чим намагались вчинити на нього психологічний вплив, у них це вдалось, оскільки він відчував страх та дискомфорт.

Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зі змісту ст.283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не перевірив належним чином наявні в справі докази.

Так, відповідно до п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В даному випадку об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є саме керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), а його суб`єктом є будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст.12 КУпАП) на момент керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують їх увагу та швидкість реакції, незалежно від наявності чи відсутності посвідчення водія.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність для водія транспортного засобу в цьому випадку настає за доведеністю одночасно двох обставин - керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 вину у вищевказаному правопорушенні не визнав та пояснив, що він котив транспортний засіб, в стані наркотичного сп`яніння не перебував, з висновком медичного огляду його не знайомили.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 також зазначив, що транспортним засобом він не керував, а котив його, так як він був зламаний. На перехресті вул.Гоголя та вул.Володимирівської до нього під`їхали працівники поліції, вважали, що він викрав транспортний засіб. Працівники поліції почали запитувати, чи вживав він щось, чи ні, вимагали, щоб він пройшов огляд. Вони проїхали до лікарні, де йому медична сестра надала ємність та він здав біологічне середовище. При ньому будь-яких тестів не проводили, висновок експертизи йому не вручали, та він його не підписував. Огляд було проведено без свідків та без відео фіксації. До лікарні з клопотанням про повторне дослідження біологічного середовища він не звертався. Під час розгляду справи за його клопотанням суд витребував додаткові докази та викликав працівників поліції. Вважає, що суд невірно зазначив про відсутність факту оскарження дій працівників поліції, оскільки він звертався до прокуратури з цього приводу.

Згідно з матеріалами справи, 02 липня 2021 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №250227 про те, що 02 липня 2021 року о 02-35 годині в м.Токмак по вул.Гоголя, ОСОБА_1 керував мотоциклом Viper номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Пройшов медичний огляд в Токмацькій БЛІЛ ТМР морфін та марихуана позитивні, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.130 КУпАП.

У вказаному протоколі містяться пояснення ОСОБА_1 про те, що з протоколом він не згоден.

До протоколу додано рапорт поліцейського, постанова щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП, результат імунохроматиграфічного дослідження, відеозапис.

На спростування доводів ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, в матеріалах, доданих до протоколу, достатніх доказів немає.

Долучений до протоколу відеозапис не відноситься до подій, вказаних у протоколі ААБ №250227 від 02 липня 2021 року.

Свідків в справі теж немає.

Рапорт працівника поліції, доданий до протоколу, на думку апеляційного суду, не може вважатися достатнім доказом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Додаткові докази, витребуванні судом першої інстанції з лікарні - висновок щодо результатів огляду ОСОБА_1 , Акт огляду, направлення на огляд тощо, вказаний факт теж не підтверджують.

В свою чергу, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

У цьому випадку неможна констатувати, що зібрані в справі докази відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у інкримінованому останньому правопорушенні.

З урахуванням зазначеного, постанова суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає безумовному скасуванню із закриттям провадження в справі з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Токмацького районного суду Запорізької області 10 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 328/1838/21