Провадження № 33/801/187/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Медяний В. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медяний В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Станкевича Миколи Григоровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. на користь держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2021 о 18 год 39 хв в м. Вінниці по вул. Немирівське шосе водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу при безперервній відеозйомці, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що на відеозаписі зафіксовано, що оформлення адміністративного правопорушення відносно останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП відбувалось з дотриманням вимог законодавства України. Протягом тривалого часу працівники поліції намагались переконати водія в необхідності проходження огляду на встановлення стану сп`яніння та роз`яснювали йому наслідки відмови від проходження такого огляду. На місце події було викликано додатковий екіпаж патрульної поліції, в якого був наявний технічний прилад Драгер для проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння. Однак ОСОБА_1 від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер відмовився. Також він відмовлявся слідувати в супроводі працівників поліції до КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР», при цьому вимагав, щоб працівники поліції викликали лікарів на місце зупинки транспортного засобу для проходження ним такого огляду.

Також суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні ОСОБА_1 фактично не оспорював того, що відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння. Однак його захисник зазначав, що така відмова не була категоричною, тому не мала враховуватись для притягнення його підзахисного до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проте, як саме така відмова мала виражатись його підзахисним та які дії при цьому останній мав чинити, захисник суду не пояснював. Твердження ОСОБА_1 , що йому працівниками поліції не було повідомлено про причину зупинки, не роз`яснено його права та не надано для ознайомлення протокол про адміністративне правопорушення і не направлено його копію на адресу проживання, теж були спростовані оглянутим в судовому засіданні відеозаписом та матеріалами справи. Тому всі доводи ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Станкевича М.Г. були розцінені судом першої інстанції, як спосіб уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Станкевич М.Г. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2022 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що ОСОБА_1 вважає оскаржуване судове рішення незаконним та необґрунтованим. Суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, зокрема те, що працівниками поліції не було дотримано та не виконано вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції.

Захисник звернув увагу суду на те, що екіпаж поліції, який здійснив зупинку керованого ОСОБА_1 автомобіля, не здійснював його огляд на стан сп`яніння. При складані протоколу про адміністративне правопорушення останньому не були роз`яснені його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП. У вказаному протоколі відсутній підпис ОСОБА_1 та запис про причини відсутності підпису. Також матеріали справи не містять доказів направлення ОСОБА_1 для огляду на стан наркотичного сп`яніння до закладу охорони здоров`я, протокол було складено за відсутності свідків, що є недопустимим, та не може бути доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також вважає, що додані до матеріалів справи компакт-диски з матеріалами відеофіксації з боді камер не є належним та допустимим доказом, оскільки на них не міститься найменування технічного засобу, а лише їх заводські номери. Рапорт поліцейського щодо події правопорушення та протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечними доказами вини особи в інкримінованому йому діянні, без підтвердження іншими належними доказами. ОСОБА_1 не було надано можливості реалізації права на захист, оскільки відносно нього 26.10.2021 року об 19 год. 55 хв. було складено адміністративний протокол та одночасно 26.10.2021 об 19:49:54 було складено постанову серії ЕАО №4953718. А тому вважає, що є усі підстави заявляти про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст.251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

При апеляційному розгляді встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 009482 від 26.10.2021 водій ОСОБА_1 26.10.2021 о 18 год 39 хв в м. Вінниці по вул. Немирівське шосе керував транспортним засобом марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу при безперервній відеозйомці, що зафіксовано на боді камери АВ-0001/АВ 00140.

Даний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

За змістом частин 3, 4 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №009482 від 26.10.2021 року, ОСОБА_1 відмовився від його підпису та надання будь-яких пояснень. Разом з тим будь-яких зауважень щодо його змісту чи клопотань останній не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Так згідно з пунктом 2 розділу І зазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Отже, у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду водію надано право пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Проте, як вбачається з обставин справи та наявного в матеріалах судового провадження відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. При цьому, самостійно протягом двох годин не відвідав жодного медичного закладу для проходження освідування, а також не надав суду жодних доказів, що не міг пройти освідування за станом здоров`я, у зв`язку з чим апеляційний суд у відмові останнього вбачає ухилення від відповідальності.

Вказані дії останнього, зокрема відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги й те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 не оспорював того, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про те, що до матеріалів справи не долучено письмове направлення на проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я, оскільки таке направлення передбачено лише у випадку погодження водія проходити огляд в закладі охорони здоров`я чи у випадку незгоди з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі направлення особи на проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я, таке направлення на огляд залишається в документах закладу, який проводив огляд, і у разі сумніву в його наявності останнє могло б бути витребуване судом за відповідним клопотанням сторони захисту.

Також не є спроможними доводи апеляційної скарги захисника, що одночасне складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП є порушенням працівниками поліції його права на захист, оскільки, вказане не є порушенням нормам чинного законодавства України, а також жодним чином не порушує право останнього на захист. При цьому дії працівників поліції за вказаним фактом ні ОСОБА_1 , ні його захисником в установленому законом порядку не оскаржувалися.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Поряд з цим, в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що доведено сукупністю належних та допустимих доказів, наявних в матеріалах справи і носять лише формальний характер та на увагу суду не заслуговують.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст.33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Врахувавши вказані обставини суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУАП.

Керуючись ст.ст.293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Станкевича Миколи Григоровича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Медяний