ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4134/21 Головуючий в 1 інст. Свідунович Н.М.
Провадження № 33/807/156/22 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Прядко Д.В. на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 251903, складеним 09.09.2021, 09.09.2021 о 6 годині 5 хвилин по вул. Центральній у с. Матвіївка водій ОСОБА_1 керував мопедом «DELTA», б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки та у медичному закладі відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений.

В апеляційній скарзі захисник, вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що працівниками поліції було зупинено ОСОБА_1 за те, що він не був в шоломі. Після цього, працівники поліції повідомили про те, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що має травму руки, а тому рука тремтить, а очі червоні тому, що він на передодні виконував зварювальні роботи. Однак в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння він не відмовлявся. Навпаки, сам запропонував пройти медичний огляд у медичному закладі, за умови, що співробітники поліції відвезуть до медичного закладу та назад привезуть, де зупинили.

Однак працівники поліції повідомили, що вони не займаються послугами таксі.

Щоб відпустити ОСОБА_1 йому запропоновано було написати тест у протоколі, що він і зробив та після чого його відпустили.

Захисник наголошує, що на місці зупинки працівники поліції не пропонували пройти медичне обстеження та не здійснювали ніякої фіксації процесуальних дій о 6 годині 5 хвилин.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справу було розглянуто без участі порушника, а про існування постанови дізнався лише після 7 січня 2022 року.

Постанову місцевого суду просить скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисника Прядко Д.В., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Усталеною практикою Європейського суду з людських прав, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).

Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).

За змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені.

Вказані вимоги закону і установленої практики захисту людських прав при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, виходячи з наступного.

Місцевий суд, виходячи з постанови лише, перелічив докази, але не надав їм належної оцінки, не надав оцінки поясненням ОСОБА_1 , не намагався належним чином викликати обвинуваченого в судове засідання, тим самим допустив спрощений підхід до розгляду справи.

Разом з тим, апеляційний суд при перегляді вказаної справи дійшов до висновку, що вказані докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення, ані окремо по собі, ані в сукупності не свідчать на наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення п. 2.5 ПДР України та інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Для з`ясування всіх обставин справи, апеляційним судом заслухано ОСОБА_1 , який пояснив, що працівниками поліції було зупинено його за те, що він не був в шоломі. Після цього, працівники поліції повідомили про те, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що має травму руки, а тому рука тремтить, а очі червоні тому, що він на передодні виконував зварювальні роботи. Однак в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння він не відмовлявся. Навпаки, сам запропонував пройти медичний огляд у медичному закладі, за умови, що співробітники поліції відвезуть до медичного закладу та назад привезуть, де зупинили. Однак працівники поліції повідомили, що вони не займаються послугами таксі. Поліцейські запропонували йому написати у протоколі надиктований текс, після чого його відпустили.

Апеляційний суд, аналізуючи вказані пояснення ОСОБА_1 та матеріали справи вважає, що такі пояснення заслуговують на увагу.

Оскільки, матеріалами справи встановлено, що дійсно ОСОБА_1 має захворювання плечової кістки та працює слюсарем в ТОВ «АФ Матвіївка» з 2005 року.

Вказані обставини мають логічний зв`язок з версією ОСОБА_1 про обставини події.

Матеріалами також встановлено, що працівники поліції на місці зупинки не пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», що свідчить про недотримання належної правової процедури працівниками поліції.

Крім того, апеляційний суд під час перегляду справи про адміністративне правопорушення не зміг переглянути відеофіксацію порушення (а.с.9), оскільки до справи доданий диск, якій не містить запису, що свідчить про відсутність належних доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 в порушенні п.2.5 ПДР України.

Виходячи із вказаних обставин, пояснень водія ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов до висновку, що водій не порушував вимог п.2.5 ПДР України (об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення), а матеріали справи, які були зібрані під час стадії адміністративного розслідування є сумнівними та такими, що не можуть бути покладені у винуватість ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (правовладдя).

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з людських прав в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з людських прав у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, недотримання місцевим судом вимог ст.ст. 7, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КУпАП про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Прядко Д.В., задовольнити.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у скоєнні за ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 314/4134/21