ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 Справа №607/1234/22

16 лютого 2022 року м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , працюючого директором ТОВ «Сіефджі Трейдинг», реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВП Лв №001276 від 11 січня 2022 року, громадянин Фрайхер ОСОБА_2 , працюючи на посаді керівника ТОВ «Сіефджі Трейдинг», порушив встановлений законом порядок ведення податкового обліку, а саме завищив від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 257 971,77 грн. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 44.1 п. 44.6 ст. 44, п.п. 198.1 п. п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України за №2755-VI від 02.12.2010 року (з послідуючими змінами та доповненнями).

Попередньо захисник Фрайхер Фон Нолкен ОСОБА_3 адвокат Югов С.А. подав письмові пояснення. Вказав, що на підставі акту перевірки Західним управління ДПС про роботі з ВПП 25 січня 2022 року прийнято податкове повідомлення-рішення за №, згідно з яким ТОВ «Сіефджі Трейдинг» зменшено розмір від`ємного значення ПДВ на суму 259 971,77 грн. Однак, Західним управління ДПС про роботі з ВПП була надана неправильна оцінка веденню ТОВ «Сіефджі Трейдинг» фінансово-господарської діяльності, у зв`язку з чим акт перевірки побудований на помилкових та необгрунтованих висновках, які суперечать законодавству з питань оподаткування в частині відображення ТОВ «Сіефджі Трейдинг» результатів господарських операцій з контрагентами.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено ТОВ «Сіефджі Трейдинг» в адміністративному порядку шляхом направлення до Державної податкової служби України скарги від 10 лютого 2022 року за №10/02/22-001. На даний час остання перебуває на розгляді в Державній податковій службі України. Відтак, до закінчення адміністративного оскарження рішень контролюючого органу факт адміністративного правопорушення вважається недоведеним та складення протоколу про адміністративне правопорушення передчасним.

Крім цього, приводом для складення стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення стали результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Сіефджі Трейдинг» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі, заявленого до відшкодування з бюджету, викладені в актів перевірки від 17 грудня 2021 року за №462/33-00-07-02/39675472. У своїй постанові №826/20761/14 від 03 листопада 2015 року Верховний Суд України прийшов до висновку про те, що викладені в акті перевірки висновки не породжують обов`язкових юридичних наслідків.

Зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема склад адміністративного правопорушення викладено загально та не конкретизовано суть адміністративного правопорушення. Не зазначено, якими саме діями чи бездіяльністю завищено від`ємне значення з ПДВ за вересень 2021 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

Також, вказав, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11 січня 2022 року, інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення вчинене у період вересня 2021 року. Вказане правопорушення не носить характер триваючого правопорушення, а тому з моменту його вчинення пройшло більше трьох місяців, що свідчить про закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі. Просив розгляд справи проводити за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення на адресу його місця проживання судової повістки та опублікування оголошення про виклик до суду на сайті судової влади.

Враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, строки розгляду справи та відсутність заяви про відкладення розгляду справи, вважаю, що розгляд справи можна провести у відсутності ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката Югова С.А., вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 163-1 КУпАП передбачена відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері оподаткування.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у відсутності податкового обліку, умисному порушенні керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВП Лв №001276 від 11 січня 2022 року, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він, будучи керівником ТОВ «Сіефджі Трейдинг», порушив встановлений законом порядок ведення податкового обліку, а саме завищив від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 257 971,77 грн.

На підтвердження обставин викладених у протоколі долучено: 1, 2 та 32 сторінки акту про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Сіефджі Трейдинг» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету за №462/33-00-07-02/39675472 від 17 грудня 2021 року; повідомлення про направлення протоколу про адміністративне правопорушення від 11 січня 2022 року; акт неявки посадової особи ТОВ «Сіефджі Трейдинг» від 11 січня 2022 року; акт про відсутність посадових осіб «Сіефджі Трейдинг» від 20 грудня 2021 року.

Будь-які інші докази, які підтверджують обставини викладені у протоколі в матеріалах справи відсутні.

Суд не приймає до уваги наявні в матеріалах справи повідомлення про направлення протоколу про адміністративне правопорушення від 11 січня 2022 року, акт неявки посадової особи ТОВ «Сіефджі Трейдинг» від 11 січня 2022 року та акт про відсутність посадових осіб «Сіефджі Трейдинг» від 20 грудня 2021 року, оскільки останні не підтверджують обставин викладених у протоколі.

Судом встановлено, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не містить конкретних даних про те, в чому саме полягає суть вчинених останнім дій, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, зокрема не вказано, в чому саме полягало порушення порядку ведення податкового обліку, форму вини щодо таких дій та які юридичні наслідки настали або могли настати внаслідок таких дій.

Загальне посилання в протоколі на відповідні норми Податкового кодексу України не описують складу правопорушення та його суті.

Формулювання протоколу в такій формі не відображає усіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, тобто у ньому не викладено, які конкретно протиправні дії чи бездіяльність з порушення ведення податкового обліку вчинив ОСОБА_1 , як посадова особа.

Крім цього, сам по собі акт про результати документальної позапланової перевірки, не замінює протокол про адміністративне правопорушення, який і є підставою адміністративної відповідальності.

Акт є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій.

Більше того, такий акт долучено не в повному обсязі, а лише 1, 2 та 32 сторінки.

Нормами Податкового кодексу України передбачено, що акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Відповідно до вимог п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 56.1 ст. 56 ПК України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

З наведених норм права вбачається, що єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки.

Відтак, суд не приймає до уваги вказаний акт про результати документальної позапланової перевірки, як належний та допустимий доказ.

Разом з тим, повідомлення-рішення, передбаченого п. 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України до матеріалів справи не долучено.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б вину ОСОБА_1 ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а будь-які сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання про недоведеність факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 163-1, 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Суддя І.М. Черніцька