Номер провадження: 33/813/368/22
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубрянської Н.О.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

-захисника ОСОБА_1 адвоката Ксенофонтова Є.С.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ксенофонтова Євгенія Сергійовича на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Ксенофонтов Євгеній Сергійович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказуючи про незаконність постанови суду першої інстанції, сторона захисту посилається на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було враховано 50 відсотків місць для стояння, як визначено правилами п.п.8 п.2-2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року на час розгляду справи у суді. Крім того, сторона захисту наголошує, що матеріали адміністративної справи не містять доказів, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та саме здійснював пасажирські перевезення на маршрутному таксі №145 (реєстраційні документи на транспортний засіб, схему маршруту, кількість місць для сидіння та місць для стояння), не встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, працює водієм, адміністративний матеріал у відношенні останнього не містить відомостей та належних доказів того, що останній є найманим працівником ПП «СТАРС ТРАНС». Апелянт вказує, що оскільки водій є найманим працівником ПП «СТАРС ТРАНС» і не є суб`єктом господарювання - перевізником, то він і не суб`єктом адміністративного правопорушення, тобто, працівники поліції мали скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо керівника або власника підприємства-перевізника.

Дослідивши уважно матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасника судового засідання, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на підставі наступного.

За вимогами статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та застосовуючи до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що вина правопорушника підтверджується наявними відеоматеріалами, а застосування до нього положень ст. 22 КУпАП є недоцільним, оскільки останній вже притягувався за вчинення аналогічного правопорушення (справа № 521/1477/21, провадження № 33/813/541/21).

Апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №271130 від 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 17 листопада 2021 року о 09 годині 07 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 113, керував маршрутним таксі, державний номерний знак НОМЕР_1 (маршрут № 145), та перевозив в салоні чотирнадцять стоячих пасажирів, не враховуючи зайнятих сидячих місць пасажирами, чим порушив умови карантину, що визначені постановою КМУ № 1236 п. 2-2 п.п. 8. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма закону є банкетною. Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки. Тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаної статті Кабінетом Міністрів України 09 грудня 2020 року прийнято постанову під № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно якої з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, від 20 травня 2020 р. № 392 та від 22 липня 2020 р. № 641.

Як вбачається з абзацу першого п. п. 8 п. 2-2 вказаної постанови КМУ, в редакції, що була чинна на час виявлення правопорушення - 17.11.2021 року, та що інкримінується особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, з 17 червня 2021 року на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Під час дослідження відеозапису, що приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 271130, встановлено, що працівниками поліції було зафіксовано перевезення в салоні маршрутного таксі, номерний знак НОМЕР_1 , маршрут № 145, чотирнадцять стоячих пасажирів.

Слід зазначити, що з положень КУпАП випливає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 8 КУпАП, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що на час розгляду справи в районному суді п.п.8 п.2-2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року визначав можливість перевезення пасажирів у сукупній кількості місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння, оскільки на час виявлення правопорушення - 17.11.2021 року, діяла редакція п.п. 8 ч. 2-2 постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, що вказана в цій постанові апеляційного суду та яка чітко встановлювала заборону перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Окремо апеляційний суду звертає увагу, що дійсно в подальшому редакція даної статті нормативного акту була змінена на більш ліберальну - щодо можливості перевезення пасажирів у сукупній кількості місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння. Проте, як вбачається з технічної характеристики автобусу «Богдан» - дана модифікація дозволяє вміщувати максимальну кількість пасажирів - 43 людини, не рахуючи водія. При цьому, місць для сидіння - 21. Тобто, стоячих місць - 22. Тобто, для настання адміністративної відповідальності достатньо перевезення 21 сидячого пасажира і більше 11 стоячих (перевищення 50 відсотків місць для стояння).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції зафіксовано 14 стоячих пасажирів при зайнятості сидячих місць.

При таких обставинах водієм порушено і більше ліберальну редакцію п.п.8 п.2-2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року, яка набрала чинності 06.12.2021 року.

Також, слід зазначити, що Закон України «Про дорожній рух», що регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність, зокрема учасників дорожнього руху, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»).

При цьому, до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин (ч. 2 вказаної статті).

Як вбачається зі ст. 17 Закону України «Про автомобільний транспорт» персонал автомобільного транспорту повинен відповідати визначеним законодавством вимогам, зокрема забезпечувати якісне та безпечне надання послуг автомобільного транспорту з перевезення пасажирів чи вантажів.

Так, до персоналу автомобільного транспорту належать працівники, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, виконують роботи з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, надають допоміжні послуги, пов`язані з перевезеннями (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Конструкція абзацу першого п. п. 8 п. 2-2 постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року дає підстави вважати, що заборона здійснення перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння (в редакції, чинній на час правопорушення) передбачена безпосередньо для працівників, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів у маршрутному таксі на міському автобусному маршруті № 145 в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння. Також, з відеозапису події, що мала місце 17.11.2021 року, не встановлено заперечення ОСОБА_1 , що саме він є водієм маршрутного таксі, державний номерний знак НОМЕР_1 (маршрут № 145). Крім того, ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 271130, не вказуючи про незгоду зі змістом цього протоколу, а лише зазначивши, що пояснення надасть в суді.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Однак, матеріали справи не містять доказів про звернення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, зі скаргами на дії поліцейських до компетентних органів або до суду.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту, що матеріали справи не містять доказів, що саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, здійснював пасажирські перевезення на маршрутному таксі №145, та працівники поліції мали складати протокол про адміністративне правопорушення щодо керівника або власника підприємства-перевізника, та розцінює такі доводи апеляційної скарги, як спроба апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Кім того апеляційний суд звертає увагу, що протягом календарного року відносно ОСОБА_1 вже було складено протокол про адміністративне правопорушення за аналогічне правопорушення і апеляційним судом відносно ОСОБА_1 провадження в адміністративній справі було закрито за малозначністю.

Отже, приймаючи до уваги всі встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджено порушення ОСОБА_1 п.п. 8 п. 2-2 постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, а отже його винуватість у вчиненому правопорушенні за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови районного суду.

З огляду на зазначене, викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Через виявленні порушення карантинних обмежень та встановлених у справі обставин, апеляційний суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ксенофонтова Євгенія Сергійовича - залишити без задоволення.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе