ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., розглянувши апеляційну скаргу захисника Шалар І.В. в інтересах ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2022 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Ісламської Республіки Пакистан, пакистанця, який є уродженцем та жителем Ісланської Республіки Пакистан, не працюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 10 (десять) діб.

Строк відбування стягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визначено рахувати з часу його затримання, тобто з 27 січня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шести) грн. 20 коп.

Згідно з постановою районного суду, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 27 січня 2022 року о 00 год. 10 хв. разом з ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) на напрямку 813 прикордонного знаку, на території Тереблеченської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби «Порубне», вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон, без документів, що посвідчують особу та надають право на виїзд з території України.

Своїми діями ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) порушив вимоги cт.cт.9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 статті 204-1 КУпАП.

ЄУНСС: 715/234/22 Головуючий у І інстанції: Цуркан В.В.

Номер провадження: 33/822/165/22 Головуючий в апеляційній ін-ції : Потоцький В.П.

Категорія ч.2 ст.204-1 КУпАП

На вказану постанову суду захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) - адвокатом Шалар І.О. подано апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Зі змісту клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови вбачається, що апелянт просить визнати поважною причину пропуску строку та поновити строк на апеляційне оскарження вказаної постанови, оскільки він та його довіритель під час оголошення постанови були відсутні, про існування вказаної постанови дізналися лише 01.02.2022 року, а тому саме з цієї дати мав би обчислюватися строк на апеляційне оскарження.

В своїй апеляційній скарзі апелянт просив скасувати вказану постанову та винести нову, якою провадження у справі №715/234/22 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Вважав, що суд неповно з`ясував всі обставини даної справи, щодо виявлення та затримання ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, припустився значного формалізму при оцінці доказів у даній справі, без аналізу об`єктивних та кваліфікуючих ознак правопорушення, судовий розгляд відбувся з порушенням та недотриманням прав та законних інтересів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з прийнятим рішенням дану особу не ознайомлено.

Розгляд даної справи в суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), оскільки останнього не було належним чином повідомлено, що є порушенням права на захист та доступу до правосуддя.

Стверджував, що працівники прикордонної служби до своїх матеріалів долучили засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) для виїзду з території України, який дійсний до 03 серпня 2026 року, а тому притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Вказував на те, що написана заява від імені ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за допомогою перекладача, не була засвідчена адвокатом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Чернівецькій області.

Також апелював на те, що інші особи, які були затримані разом з ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), не були допитані в суді першої інстанції.

Зазначив, що судом першої інстанції не доведена наявність умислу ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на перетин кордону України без документа, що посвідчує особу.

Крім цього, звертав увагу суду на те, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) має посвідку на тимчасове проживання на території України терміном до 31.10.2022 року № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим мав право вільно пересуватись територією України.

В судове засідання захисник Шалар І.В., будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду поданої ним апеляційної скарги, та його підзахисний ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що у відповідності до ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить такого.

Згідно з вимогами ст.289 КпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд даної справи про адміністративне правопорушення відбувся 28 січня 2022 року без участі правопорушника, який належним чином не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Цього ж дня було винесено постанову, яку не було направлено особі, яка притягувалась до адміністративної відповідальності. Про наявність вказаної постанови апелянтам стало відомо 01 лютого 2022 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи клопотанням.

Враховуючи викладене, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому такий підлягає поновленню.

Згідно зі ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) належним чином дотримані.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Згідно із даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №021756 від 27 січня 2022 року (а.с.3), ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) 27 січня 2022 року о 00 год. 10 хв. разом ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) на напрямку 813 прикордонного знаку, на території Тереблеченської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби «Порубне», вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон, без документів, що посвідчують особу та надають право на виїзд з території України. Своїми діями ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) порушив вимоги cт.cт.9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року № 1777-XII.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому, зазначено дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші відомості, необхідні для вирішення справи та який повністю узгоджується з іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

При цьому, вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено у присутності перекладача Джозефа Шахвейз, що підтверджується підписом ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), права та обов`язки йому роз`яснено, зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій йому мові, примірник протоколу отримав, доповнень та зауважень не мав, послуг захисника не потребував.

Факт спроби ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон, без документів, що посвідчують особу та надають право на виїзд з території України, при обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджується й іншими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) від 27 січня 2022 року (а.с.1), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 27 січня 2022 року (а.с.2), рапортом начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу 31 прикордонного загону Яворського О. (а.с.4).

Крім цього, наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) від 27 січня 2022 року свідчить, що правопорушник визнав спробу незаконного перетину кордону України, просив суворо не карати та провести розгляд справи без його участі (а.с.12), підтверджує вказані вище письмові докази.

Що стосується твердження апелянта про те, що зазначена заява повинна засвідчуватись адвокатом, то чинним КУпАП це не передбачено.

Зі змісту вказаної заяви та наявних у матеріалах справи протоколів вбачається, що вони складені в присутності перекладача, підписані як перекладачем, так і ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) та підтверджують обізнаність останнього про змістом вказаних документів на зрозумілій для нього мові.

Також матеріали справи про адміністративне правопорушення містять супровідний лист (а.с.10) зі змісту якого вбачається, що начальником 31 прикордонного загону ДПСУ було повідомлено Посольство Ісламської Республіки Пакистан в Україні про те, що за спробу незаконного перетину державного кордону із України в Румунію, в складі групи осіб, поза пунктами пропуску через державний кордон України, затримано осіб, які назвались громадянами Ісламської Республіки Пакистан.

Будь-яких підстав недовіряти вищенаведеними доказами, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.

Доводи захисника про те, що судом було порушено право на доступ ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до правосуддя, оскільки розгляд справим відбувся за його відсутності, є безпідставним, оскільки згідно зі змістом вказаної вище заяви (а.с.12), ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) просив суд розглянути справу без його участі, при цьому, просив не карати його суворо.

Окрім цього, апеляційний суд враховує і те, що службовими особами прикордонної служби було роз`яснено ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) його права на захист та залучено адвоката, що підтверджується Дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, до якої застосовано адміністративне затримання від 27 січня 2022 р. №024-0000067 (а.с.7).

Також не знайшли свого підтвердження доводи апелянта стосовно того, що заява була надиктована працівниками прикордонної служби і ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) не усвідомлював її значення, оскільки вказана позиція є лінією захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не мав умислу на незаконний перетин кордону, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Доводи апелянта про наявність в ОСОБА_1 посвідки на тимчасове проживання на території України, у зв`язку із чим він мав право перетину кордону, є помилковим, оскільки, як зазначено самим апелянтом, така посвідка являється документом, який надає право вільно пересуватись тільки на території України, а не поза її межами.

Апелювання сторони захисту про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_1 , як таких які вчинені в складі групи осіб, на думку апеляційного суду, є надуманими та такими, які спростовуються матеріалами даної справи, згідно з якими ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) був затриманий, слідуючи в транспортному засобі марки «Ауді А6» під керуванням громадянина України, разом з ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ).

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянтів, викладених ними у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

За таких обставин, вважаю, що районний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) із врахуванням вимог ст.ст.33-35 КУпАП, у розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень вимог матеріального чи процесуального права, які дають підстави змінити чи скасувати оскаржувану постанову.

На підставі наведеного, керуючись ст.289, ч.2 ст.204-1, ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Чернівецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Шалар І.В. строк на апеляційне оскарження постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2022р.

Апеляційну скаргу захисника Шалара І.В. в інтересах ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) залишити без задоволення, а постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за ч.2 ст.204-1 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду В.П. Потоцький