Дата документу Справа № 314/3710/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/3710/21 Головуючий в 1 інст. Кіяшко В.О.
Провадження №33/807/89/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю адвоката Гончаренка А.І., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гончаренка А.І. на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 5 листопада 2021 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 07.08.2021 року, о 22 годині 17 хвилини, гр. ОСОБА_1 , в селі Люцерна по вулиці Шкільній, 1-Е (Вільнянський район, Запорізька область), керував транспортним засобом «Днепр-11», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування без порушень.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Гончаренко А.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою, яку доповнив 22 лютого 2022 р. та вказав на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що матеріали справи та оскаржувана постанова не містять даних про отримання ОСОБА_1 судових повісток про виклик до суду. Отже, наведене свідчить, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не була належним чином, у спосіб визначений діючим законодавством повідомлена про день та час розгляду справи, і як наслідок позбавлена свого права на правовий захист в суді. Сторона захисту звертає увагу, що 01 липня 2020 року набули чинності зміни, які скасували адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, передбачену саме ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що акт на стан сп`яніння складено без дати складання та відсутні відомості щодо вручення його копії ОСОБА_1 . Крім того, протокол було складено за відсутності двох свідків, що на думку апелянта є порушенням Інструкції № 1452/735. Захисник стверджує, що в п. 2.5 ПДР йдеться мова про обов`язки водія пройти медичний огляд. В той час пунктом 2.9а ПДР передбачено заборона водієві керувати транспортним засобом в стані сп`яніння, тому вказівка у протоколі про керування транспортним засобом є порушенням саме вимог п. 2.9а ПДР. Отже, обставини зазначені у протоколі про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР не знайшли свого підтвердження.

Просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, та присутність захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Гончаренка А.І., який зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку адвоката Гончаренка А.І., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , апеляційна інстанція виходить із наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Матеріали справи свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про наявність справи в суді першої інстанції та дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у протоколі (а.с.3).

ОСОБА_1 був зобов`язаний цікавитись відомостями про рух справи про адміністративне правопорушення та прибути до суду для участі в судовому засіданні.

Інформація про завчасне публікування списків справ, призначених до розгляду в кожному суді України, у тому числі у Вільнянському районному суді Запорізької області, на офіційному сайті, дошці об`яв, є загальновідомою.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апелянта щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про судове засідання призначене на 5 листопада 2021 р.

Крім того, права передбаченіст. 268 КУпАПбули поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду та виклику до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи.

В суді апеляційної інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Гончаренко А.І. тому, на думку апеляційного суду, права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, які, зокрема, забезпечують особі можливість здійснити свій захист через представника, не були порушені.

Перевіряючи інші доводи захисника апеляційна інстанція виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 316888 від 07.08.2021 року (а.с. 3) та визнаних судом доведеними підтверджується:

направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 7); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 5), відеозаписом події (а.с.9).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, наркотичного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншогосп`янінняабо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За змістом апеляційної скарги, сторона захисту факт керування ОСОБА_1 не оспорює, а оспорює лише досліджені докази на предмет їх допустимості.

Так, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується відомостями відеоматеріалу. Також зафіксовано повідомлення ОСОБА_1 про наявні ознаки алкогольного сп`яніння та пропозицію пройти відповідний огляд як на місці зупинки, так і в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився, вказуючи про вживання ним алкоголю.

При цьому, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була зафіксована працівником поліції на технічні засоби, що узгоджується із положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП, тому порушень Інструкції працівником правоохоронного органу щодо відсутності двох свідків при складанні протоколу, на що вказує адвокат апеляційний судом не виявлено.

Посилання апелянта про те, що у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутня датаскладання слід визнати необґрунтованими, оскільки в Інструкції № 1452/735 та додатку № 3 до неї відсутня вимога щодо зазначення в акті огляду дати і часу його складання, а відсутністьвідомостей про вручення її копії не спростовують факту ухилення ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду.

Окрім того, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідає обставинам, викладеним у протоколі, а тому у апеляційного суду не має підстав ставити під сумнів вказаний доказ.

Відповідаючи на доводи захисника, що обставини зазначені у протоколі про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР не знайшли свого підтвердження, оскільки пунктом 2.9а ПДР передбачено заборону водієві керувати транспортним засобом в стані сп`яніння, тоді як у протоколі зазначено про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР, яким передбачено лише обов`язок водія пройти медичний огляд, апеляційний суд виходить наступного.

Так, за змістом п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останнього вбачається порушення вимог п.2.5 ПДР у вигляді відмови особи, яка керує транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що і інкримінувалося ОСОБА_1 .

При цьому, в апеляційній скарзі факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не оскаржується.

Відповідно до п. 2.9а ПДР України, зокрема водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, з метою встановити чи перебував ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння працівник поліції і пропонував останньому пройти відповідний огляд, проте ОСОБА_1 відмовився від такої пропозиції, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що 01 липня 2020 року набули чинності зміни, які скасували адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, передбачену саме ч. 1 ст. 130 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Так, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Відповідно до п.6 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акту, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.286-1 КУпАП

Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а навпаки посилена (криміналізована).

Відповідно до положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КпАП України Закон України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КпАП України не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КпАП України, які були вчинені до 01 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, згідно до ч.1 ст.8 КпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст.130 КпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01 липня 2020 року.

Крім того, Законом України від 17 червня 2020 р. № 720-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 р. були внесені зміни до закону №2617-VIII. Підпунктом 117 розділу 1 Закону № 720-IX у розділі 1 Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон № 2617 - VIII) у пункті 1; підпункти 2-4,7 виключено.

Саме підпункт 4 пункту 1 і запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка вступала в силу з 01 липня 2020 р. і не передбачала адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 2 розділу 1 Закону № 2617-VIII виключено підпункти 127, 128, 131, 149, 171, 207. Саме підпунктом 171 доповнювався КК України статтею 286-1 Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з 03 липня 2020 р. з часу набрання чинності Закону України № 720-IX кримінальна відповідальність за ст. 286-1 КК України відсутня, оскільки відбувалась декриміналізація цього суспільно небезпечного діяння.

Натомість існує адміністративна відповідальність з 03 липня 2020 р. за ст. 130 КУпАП в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Таким чином, на даний час, в тому числі і станом на 7 серпня 2021 року (на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення), стаття 130 КУпАП діяла в редакції, що була чинною і до 01 липня 2020 року.

Окрім зазначеного, апеляційним судом перевірено і посилання сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія, які на думку апеляційного суду слід визнати слушними.

Так, суд першої інстанції не дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Згідно довідки, яка знаходиться в матеріалах справи, виданої інспектором відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Запорізькій області М. Пазинич - за обліками бази даних підсистеми «Адмінпрктика» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,посвідчення водія не отримував (а.с.6).

Крім того, з оглянутого відеозапису вбачається, що працівником поліції особу водія ОСОБА_1 було встановлено іншим документом, але ніяк ні посвідченням водія, на що також не звернув уваги місцевий суд.

Отже, позбавляючи ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не з`ясував чи видавалося йому посвідчення водія.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Враховуючи норми ПДР України, особа, яка керує транспортним засобом і не має посвідчення водія не є водієм в розумінні п. 1.10 ПДР, а тому ОСОБА_1 може бути підданий адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП лише у вигляді штрафу.

Крім того, як роз`яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначено судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Разом з тим, призначити це додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами, суд не вправі.

Статтею 294 КУпАП встановлений вичерпний перелік рішень при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, суд апеляційної інстанції може змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативно-правовим актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому, апеляційний суд вважає необхідним змінити постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 5 листопада 2021 року та виключити з неї посилання щодо позбавлення права керування ОСОБА_1 транспортними засобами строком на 1 рік, якого останній не отримував.

В іншій частині постанова суду першої інстанції є законною, обгрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Гончаренка А.І. задовольнити частково.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 5 листопада 2021 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови посилання суду на накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник