Справа №461/9900/21
Провадження №3/461/94/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Радченко В.Є., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №284986 від 22.11.2021 року, ОСОБА_1 , 22.11.2021 року о 15 год. 10 хв. в м.Львові по вул. Газова,34 керував транспортним засобом RENAULT MEGANE з н.з. НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний стан на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу №002554 від 22.11.2021 року.

ОСОБА_1 та його адвокат Оприско М.В. в судове засідання не з`явились. Належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи. До суду подали письмові пояснення, в яких просили закрити провадження по справі.

Дослідивши та перевіривши докази по справі на їх належність, допустимість й достатність у логічному взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За диспозицією частини першої статті 130 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані,на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів,що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Під час розгляду справи не здобуто достатньо доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, що ставиться йому у вину. З відео, дослідженого в судовому засіданні вбачається, що при зупинці транспортного засобу ОСОБА_1 поліцейський не представився, ним не було пояснено причину зупинки, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №284986 та інших матеріалів даної адміністративної справи інспектором не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав, зокрема, права на правову допомогу, підстав проходження огляду на стан сп`яніння, права на проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі. Інспектор ввів в оману ОСОБА_1 , щодо цілого ряду його обов`язків. Це призвело до порушення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та незаконності дій інспектора щодо оформлення матеріалів даної справи.

Крім цього, поліцейським порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року №1452/735.

Згідно з п.2 розділу I вказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.3 розділу I Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейського вбачається, що при зупинці транспортного засобу ОСОБА_1 працівниками поліції не було виявлено в останнього жодних ознак алкогольного сп`яніння, а було відразу повідомлено, що підставою проходження огляду на стан сп`яніння є дзвінок невстановленої особи на лінію 102. При цьому такої підстави для проходження огляду на стан сп`яніння водієм чинним законодавством не передбачено.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №284986 від 22.11.2021 року вбачається, що поліцейським у даному протоколі не вказано, які саме ознаки алкогольного сп`яніння були у ОСОБА_1 .

Чинним законодавством передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Працівник поліції не може свавільно звинувачувати будь-яку особу в тому, що вона перебуває в стані наркотичного сп`яніння і таким чином надмірно втручатися в її особисте життя.

Згідно з п.3.3. Розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100 нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Відповідно до п.3.5 Розділу III Інструкції після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Однак, запис нагрудної камери поліцейського є фрагментарним, не відображає усього спілкування патрульних із ОСОБА_1 .

Таким чином судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 та підстав для його проходження огляду на стан сп`яніння.

Доданий до матеріалів справи висновок КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» №002554 від 22.11.2021 року є неналежним доказом у даній справі, оскільки у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський зобов`язаний був направити ОСОБА_1 на огляд в найближчий заклад охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції поліцейський повинен був оформити відповідне направлення. Проте в матеріалах справи відсутнє направлення для проходження такого огляду.

Згідно з п. 9-12 Інструкції використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. За збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

З відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 як під час зупинки його транспортного засобу, так і в медичному закладі заявляв поліцейському про те, що він бажає пройти огляд на стан сп`яніння із використанням лабораторних методів.

Не зважаючи на вимоги ОСОБА_1 під час огляду в медичному закладі в нього не відбирались зразки біологічного середовища та не проводилося їх дослідження. При цьому огляд проводився лише із використанням газоаналізатора «Драгер».

Крім цього, точний час огляду зазначений у висновку не відповідає часу, який зафіксований на нагрудній камері поліцейського.

Згідно з п.22 Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Висновок №002554 від 22.11.2021 року складений з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року №1452/735 є недійсним, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №284986 від 22.11.2022 року вбачається виправлення щодо часу керування ОСОБА_1 транспортного засобу. З рапорту Інспектора взводу 2 роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції Ільницького О. вбачається, що останнім «допущено механічну помилку, а саме не вірно вказано час складання адміністративного протоколу». Хоча законодавством України забороняється виправлення в протоколі про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, судом не здобуто достатніх даних про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які ббеззаперечно свідчили про вчинення останнім адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відтак, на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 130, 247, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд-,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена на підставі ст. 294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до суду апеляційної інстанції через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Є. Радченко