Провадження № 33/824/1012/2022 Головуючий - Олійник В.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Олійник В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, в.о. ректора Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Згідно з постановою суду та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки ректора Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, будучи суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону, в порушення вимог пунктів 7 частини 1 статті 46 даного Закону, 29.03.2021 о 15:11 подав завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 281 704 грн. 29 коп. до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік (виправленої), шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Так, ОСОБА_1 , будучи громадянином Російської Федерації, та маючи паспорт громадянина Російської Федерації, а також індивідуальний податковий номер у електронному реєстрі Федеральної податкової служби Російської Федерації, а також страховий номер індивідуального особового рахунку в електронних послугах та сервісах Пенсійного фонду Російської Федерації, від 01.01.2020 року до 31.12.2020 року отримав пенсійну виплату (за віком) у загальному розмірі, що становить 757 142,40 рос. рублів, що дорівнює 281 704 грн. 29 коп. (за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленого на дату одержання доходів, станом на кінець кожного звітного місяця 2020 року), про що не зазначив у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік (виправленої).

Крім того, згідно протоколу ОСОБА_1 в порушення вимог пункту 2 частини 1 статті 46 даного Закону, 29.03.2021 року о 15:11 подав до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік (виправленої), завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 41 751 грн. 92 коп., шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру.

Так, як зазначено у протоколі, у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації ОСОБА_1 вказав недостовірні відомості про вартість на дату набуття у власність членом сім`ї (дружиною) квартири (реєстраційний номер 26164188), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , обравши позначку «Не застосовується», при цьому, згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно загальна вартість вказаної квартири становить 28 086 грн. 15 коп. Також, як вбачається з протоколу, ОСОБА_1 аналогічним чином не зазначив відомостей про квартиру (реєстраційний номер 5520685) загальною площею 45,2 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить члену сім`ї (дружині) на праві власності, зокрема про загальну вартість нерухомого майна - 13 665 грн. 77 коп., згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що його представником адвокатом Шульжуком Т.Р. копію повного тексту оскаржуваної постанови було отримано лише 30.12.2021 року і тоді ж йому ( ОСОБА_1 ) стало відомо про результати судового розгляду. Крім того, зазначає, що у період від 30.12.2021 року до 27.01.2022 рокувін знаходився під наглядом лікаря у зв`язку з різким, гострим запаленням коренів зубів.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та перевіривши наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд приходить до висновку про відсутність належних підстав для поновлення строку, з огляду на наступне.

Встановлено, що постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року Шульжук Т.Р. - представник ОСОБА_1 отримав 30 грудня 2021 року, що не заперечується і самим ОСОБА_1 (т.1 а.с.153).

Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2021 року Шульжук Т.Р. - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року було повернуто особі, яка її подала.

31 січня 2022 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу від свого імені та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначає, що його представником адвокатом Шульжуком Т.Р. копію повного тексту оскаржуваної постанови було отримано лише 30.12.2021 року і тоді ж йому ( ОСОБА_1 ) стало відомо про результати судового розгляду. Крім того, зазначає, що у період від 30.12.2021 року до 27.01.2022 рокувін знаходився під наглядом лікаря у зв`язку з різким, гострим запаленням коренів зубів, що супроводжувалось температурою, головним болем та набряком у місці запалення.

Згідно з частиною 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Законом визначено, що особі, яка має намір подати апеляційну скаргу, надається десять днів, що починають відраховуватися з дня прийняття постанови, для можливості підготувати та подати апеляційну скаргу. Натомість особі, якій не було вручено або надіслано копію постанови у визначені для цього строки, або з інших підстав, строк на оскарження постанови може бути поновлено на підставі відповідного обґрунтованого клопотання.

Як зазначає ОСОБА_1 , про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо 30 грудня 2021 року, а апеляційну скаргу він подав лише 31 січня 2021 року, тобто більш ніж через місяць від дня, коли його представник Шульжук Т.Р. отримав копію постанови, і ОСОБА_1 стало відомо про результат розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності зач.4 ст.172-6 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року у справі №761/41251/21 подано до суду 12 січня 2022 року, що підтверджується штампом, проставленим районним судом, з відміткою про дату подачі апеляційної скарги за вх. №2402.

Тобто, апеляційну скаргу подано з пропуском строку, встановленого ст.294 КУпАП, оскільки останнім днем для подачі апеляційної скарги на постанову суду від 17.12.2021 року з урахуванням отримання Шульжуком Т.Р. її копії 30.12.2021 року був наступний робочий день після вихідного дня, а саме 10.01.2022 року (понеділок), а не 12.01.2022 року (середа) як зазначає у клопотанні ОСОБА_1 .

Апеляційний суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було пропущено з поважних причин. Про такі причини апеляційний суд повинна повідомити особа, яка подає апеляційну скаргу на постанову судді, зазначивши їх у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді та підтвердити належними доказами.

Проте, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 17.12.2021 року ОСОБА_1 не наведено переконливих доводів на обґрунтування поважності причини пропуску такого строку після 10.01.2022 року, оскільки відповідно до матеріалів справи останнім днем для подання апеляційної скарги є 10 січня 2022 року, а з поданих консультаційного висновку та довідки не підтверджується неможливість для ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу 10 - го чи 11 січня 2022 року.

Як вбачається з аналізу рішень Європейського суду він у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 зазначено, що від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, ЄСПЛ наголосив на необхідності дотримання особою належної процесуальної поведінки, спрямованої на отримання інформації щодо ходу розгляду справи відносно неї.

Так як ОСОБА_1 не навів у клопотанні поважних причин, які перешкоджали йому подати апеляційну скаргу у десятиденний строк, визначений законом, та після отримання копії постанови суду від 17.12.2021 року, не скористався своїм процесуальним правом, будь-яких доказів про те, що він не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу про перегляд постанови судді першої інстанції в апеляційному порядку не надав, тим самим пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду без поважних причин.

Інших об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для оскарження постанови суду у визначений законом строк у клопотанні не наведено.

За відсутності будь-яких доказів про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на оскарження постанови суду.

Крім того апеляційний суд зазначає, що при розгляді клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення суд не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки за результатами розгляду апеляційної скарги по суті.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 17 грудня 2021 року, про що ставить питання ОСОБА_1 , немає, а тому у задоволенні клопотання про поновлення такого строку слід відмовити, у зв`язку із чим апеляційну скаргу належить повернути особі, яка її подала.

Апеляційний суд також звертає увагу, що інформація про дату, час та місце судового розгляду, а також його результати є загальнодоступною.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

При цьому, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

З рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення «Пономарьов проти України» та інші).

З огляду на викладене, наразі у суду апеляційної інстанції відсутні належні та достатні підстави для висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на подання апеляційної скарги на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.І. Олійник