ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е.,

за участю секретаря: Бівалькевич А.Р.,

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

представника особи яка притягається до адміністративної відповідальності Колобова М.Г.

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Херсонській області ДПП про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4, Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

ОСОБА_1 , 16.11.2021 року о 17-36 годині в м . Херсоні по вул.Комкова, 57, керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед початком руху не впевнилась в безпечності руху та скоїла зіткнення з транспортним засобом «Gelly» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився попереду. В результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 , порушила п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

У діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, а саме: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того, відносно ОСОБА_1 , 16.11.2021,складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №109909, за змістом якого вона, 16.11.2021о 17:36 годині в м. Херсоні по вул.Комкова, 57, керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснила ДТП з транспортним засобом «Gelly» реєстраційний номер НОМЕР_3 та залишила місце ДТП до якого вона була причетна.

Дії ОСОБА_1 , згідно протоколу кваліфіковано порушення п.2.10.аПравил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, за ст.122-4 КУпАП: залишення водіями транспортних засобів, на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні.

Постановою суду від 15.02.2022 провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, об`єднані в одне провадження.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 , свою вину у вчинені правопорушення за ст.124 КУпАП визнала повністю, не заперечувала проти обставин викладених в протоколі, а щодо провини у вчиненні правопорушення за ст.122-4 КУпАП заначила, що не мала умислу залишати місце ДТП, а оскільки в неї гучно грала музика в тз і пригода була не значною, вона просто не почула як утворила подряпину на іншому авто, відразу після виклику з поліції повернулась на місце пригоди та надала пояснення.

Викладену позицію ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримав і її представник.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень під час складання протоколів обґрунтована наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

За ст. 124 КУпАП:

- протоколом серії ДПР18 №109908 від 16.11.2021, в якому викладено обставини вчиненого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, яким встановлено факт порушення вимог п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306;

- схемою місця ДТП від 16.11.2021, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (напрям руху транспортних засобів до моменту ДТП, розташування транспортних засобів після ДТП) та пошкоджень, отриманих автомобілями;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 16.11.2021;

- письмовими поясненнями іншого учасника ДТП ОСОБА_2 від 16.11.2021;

- рапортами поліцейського.

За ст. 122-4 КУпАП:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №109909 від 16.11.2021, в якому викладено обставини інкримінованого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення та встановлено пункт ПДР, порушення яких допущені останньою;

- завіреною копією схеми місця ДТП від 16.11.2021, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (напрям руху транспортних засобів до моменту ДТП, розташування транспортних засобів після ДТП) та пошкоджень, отриманих автомобілями;

- завіреною копією письмових пояснень ОСОБА_1 від 16.11.2021;

- рапортами поліцейського.

Заслухавши ОСОБА_1 та її представника, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, можна зробити наступні висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП, слід зазначити наступне.

Встановлення винуватості чи невинуватості особи здійснюється на підставі оцінки доказів, якими згідно із ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами та інші.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в такому процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні УПП, суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а ст.122-4 КУпАП, не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим надані УП докази в цій справі за ст.122-4 КУпАП цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

На підтвердження вини особи за ст.122-4 КУпАП, яка притягується до адміністративної відповідальності УПП суду надано такі докази: протоколи про адміністративне правопорушення, схема ДТП, пояснення, рапорт. Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

При цьому, навіть сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке поставлено за провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що проаналізувавши фактичні дані у цій справі, не установлено доведеність факту наявності у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, у розрізі такого.

Згідно п. 2.10а ПДР України, порушення яких також інкримінується ОСОБА_1 , водієві забороняється залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, як зокрема за викладеними у протоколі співробітниками поліції обставинами, тобто порушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП полягає у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди за порушення встановлених нормативно-правових актів.

Разом із тим, суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується в формі умислу.

Однак, в ході дослідження судом обставин справи, беручи до уваги зафіксовані схемою місце зіткнення транспортних засобів, враховуючи встановлений судом факт повернення водія на місце відразу після виклику поліцією, що узгоджується з позицією останньої про те, що зіткнення вона не чула, приходжу до переконання про відсутність у діях ОСОБА_1 умислу на залишення місця пригоди, через що провадження у вказаній частині підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд. За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, має каральний і стримуючий характер.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведені обставини свідчать, що адміністративні правопорушення передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП можуть бути віднесені до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

При цьому, слід відмітити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення за ст.122-4 КУпАП.

Отже, з наведеного суд робить висновок, що ОСОБА_1 порушення вимог п.2.10.а ПДР, в даній конкретній ситуації, не допускала.

Так, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні УПП про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

За таких обставин, враховуючи вище викладене Суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній, умисел, а тому склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 122-4 КУпАП, так як її вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю за ст. 122-4 КУпАП.

Щодо адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, слід зазначити наступне.

Досліджений судом протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП складено з дотримання вимог ст.254, 256 КУпАП, додані до нього матеріали, є належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, докази узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин вчиненого ОСОБА_1 , правопорушення, ставити їх під сумнів підстав не вбачається.

При вирішенні питання щодо міри адміністративної відповідальності виходжу з наступного.

Враховуючи викладене вище, правила, визначені ч. 2 ст. 33 КУпАП, приходжу до висновку про необхідність застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого ст. 124 КУпАП

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у зв`язку з чим на вимогу п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 , підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.33, 40-1, 122-4, 124, 245, п.1 ч.1 ст.247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративних правопорушень.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

(Рахунок отримувача: UA0021001, Одержувач ГУК у м. Херсон обл. /Херсон обл../21081300, Код отримувача(код за ЄДРПОУ) 37959517, Банк отримувач Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081300)

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

(Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно із ст. 308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

СуддяВ. Е. Дорошинська