Справа № 339/433/21 2
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2022 року м. Болехів
Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Головенко О. С.,
розглянувши матеріали, які надійшли від Управління держпраці в Івано - Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, приватного підприємця, одруженого, на утриманні 1 неповнолітня дитина
за ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
якому роз`яснено зміст ст.63 Конституції України та права, передбачені ст.268 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії №ІФ2654/0295/АВ/П/ПТ від 26 листопада 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , як фізична особапідприємець, здійснюючи підприємницьку діяльність в АДРЕСА_1 , вчинив порушення вимог законодавства про працю, зокрема ч.4 ст. 24 КЗпП України, оскільки здійснив фактичний допуск працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення про прийняття працівника на роботу.
ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та просив закрити справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому вказав, що на момент перевірки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були офіційно працевлаштовані та допущені до роботи на підставі поданих ними заяв та виданих наказів про прийняття на роботу.
Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно поданих ними заяв від 23 листопада 2021року прийняті на посаду рамників з 24 листопада 2021 року згідно наказу від 23 листопада 2021 року №12-к.
ОСОБА_4 , який і раніше був у нього працевлаштований, звільнившись з роботи з травня по серпень місяць 2021року перебував за кордоном, що підтверджується закордонним паспортом. Після повернення в Україну, 06 вересня 2021 року подав заяву про працевлаштування на посаду сортувальника та наказом прийнятий на роботу з 07 вересня 2021 року.
ОСОБА_1 , надавши пояснення 05 січня 2021 року, в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи.
Згідно положень ст.268, 277-2 КУпАП, про причини неявки не повідомив.
Виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, відповідно до ст. 268 КУпАП, суддя вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.
Свідок ОСОБА_4 пояснив, що 29 липня 2021 року приїхав з -за кордону та зробивши ремонт у будинку, з вересня 2021року став працювати сортувальником у ФОП ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та на час перевірки працював приблизно 3 місяці. Перевіряючий запитав з якого часу він працює та чи він знає гр. ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_2 підтвердив, що повернувшись разом із ОСОБА_3 з за кордону з Республіки Чехії, працевлаштувалися у ФОП ОСОБА_1 . Зокрема, 23 листопада 2021 року він написав заяву про прийняття на роботу деревообробником і з 24 листопада 2021 року приступив до роботи, так само як і ОСОБА_3 . Коли прийшла перевірка, то інспетор спитав у нього з якого приблизно часу він працює на роботі, наголосивши, що дата не є головним, а важливим є те, що він офіційно працевлаштований. Інспектору він вказав дату, коли написав заяву про прийняття на роботу - 23 листопада 2021року.
Свідок ОСОБА_3 пояснив, що він 23 листопада 2021 року разом із ОСОБА_2 написав заяву ФОП ОСОБА_1 на прийняття на роботу і з 24 листопада 2021 приступили до роботи. Прийшла перевірка і запитала чи працює офіційно, приблизно з якого часу, оскільки дата не важлива, так як на момент перевірки він офіційно працевлаштований. Він вказав дату працевлаштування, коли написав заяву - 23 листопада 2021року та пояснив, що попередньо працював ФОП ОСОБА_1 з 2015 року по 2021 рік, а потім поїхав за кордон.
Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вивчивши матеріали адміністративної справи, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Як передбачено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, іншими доказами.
При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.
Згідно з ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом та з диспозицією статті КУпАП, і прийти до висновку чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.
Підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення, який підписаний ОСОБА_1 , але з викладеними обставинами, він був не згідний, про що власноручно вказав в протоколі.
У протоколі ОСОБА_1 ставиться у вину порушення вимог трудового законодавства, зокрема, ч.4 ст. 24 КЗпП України щодо працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , оскільки здійснив фактичний їх допуск до роботи без укладення трудового договору.
Як свідчать матеріали справи, 26 листопада 2021 року о 10 год. 56 хв. під час проведення позапланової перевірки у ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності встановлено, що на робочому місці знаходились працівники: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з якими укладено трудові договори.
Зокрема, як зазначено в протоколі, ОСОБА_4 працює в ФОП ОСОБА_1 на посаді сортувальника згідно наказу від 06.09.2021 року №7-к з 07.09.2021 року, ОСОБА_2 прийнятий на роботу згідно наказу від 23 листопада 2021 року №12-к з 24 листопада 2021 року , а ОСОБА_3 - згідно наказу від 23 листопада 2021 року №12-к - з 24 листопада 2021 року.
Взявши до уваги письмові пояснення вказаних працівників в яких зазначено, що ОСОБА_4 працює в ФОП ОСОБА_1 на посаді сортувальника деревини орієнтовно 5 місяців, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - на посаді рамника з 23 листопада 2021 року, як докази порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.4 ст. 24 КЗпП України, посадові особи органу державного нагляду склали акт від 26.11.2021року та протокол про адміністративне правопорушення, які ОСОБА_1 підписав, виклавши свої заперечення.
Так, ОСОБА_1 , заперечуючи таким доводам, будучи не згідним з актом перевірки, подав в Управління Держпраці в Івано-Франківській області заперечення, в якому вказував, що висновки про порушення ним вимог Постанови КМУ №413 від 17 червня 2015 року та ч. 4 ст. 24 КЗпП України є передчасними, необгрунтованими та безпідставними.
На вимогу про надання документів на підтвердження щодо перебування у трудових відносинах з працівниками, ним представлено до огляду оригінали та надано належним чином завірені копії наказів та заяв про прийняття працівників, відомостей на виплату готівки, табелів обліку робочого часу. Належних та допустимих доказів вчинення ФОП ОСОБА_1 порушення вимог частини четвертої статті 24 КЗпП України щодо допуску до роботи найманого працівника без укладення з ним трудового договору перевіркою не здобуто.
Пояснення працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на які покликається контролюючий орган, не є належними та допустимими доказами, оскільки їх зміст становить не вільний виклад цими громадянами дійсних обставин взаємовідносин із суб`єктом господарювання, а фактично суб`єктивний погляд посадової особи контролюючого органу, тобто пояснення відображають виключно позицію інспектора праці.
Зокрема, форма і зміст питань, які надавались інспектором праці працівникам, серед іншого не містять коректної та конкретизованої інформації та передбачали надання відповідей на запитання, які сформульовані таким чином, що дають змогу контролюючому органу на власний розсуд тлумачити зміст викладених обставини.
Таким чином, зміст та висновки Акту про те, що начебто мали місце факти встановлені в ході інспекційного відвідування та/або факти порушень, про які вказано у висновку акту є упередженими, завчасними, надуманими та безпідставними ( а.с.42).
З такими доводами особи, щодо якого складено протокол, слід погодитися, оскільки узгоджуються з матеріалами справи.
Згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, пояснень свідків, даних під присягою та доданих ОСОБА_1 документів, вказаних норм трудового законодавства ним дотримано.
Так, ФОП ОСОБА_1 згідно наказу від 06 вересня 2021 року №7-к прийняв на роботу ОСОБА_4 на посаду сортувальника з 07 вересня 2021 року. 06 вересня 2021 року направлено повідомлення про прийняття працівника на роботу. 07 вересня 2021 року укладено з ним трудовий договір (а.с.24-25, 30-32).
Також, на підставі наказу від 23 листопада 2021 року №12-к прийнято на роботу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на посаду рамників з 24 листопада 2021 року та з ними 24 листопада 2021 року укладено трудові договори. (а.с.21-23, 26-29).
Ці обставини також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
При цьому свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що надаючи письмові пояснення інспектору на а.с. 33,34 з приводу зазначення дати прийняття на роботу - 23 листопада 2021року, виходили з дати написання заяви, що підтверджено матеріалами справи та копіями наказів від 23 листопада 2021року.
Свідок ОСОБА_4 під час розгляду справи пояснив, що в письмових поясненнях, які він надав інспектору 25.11.2021року, вказуючи : "працюю орієнтовно 5 місяців", мав на увазі весь період трудової діяльності в ФОП ОСОБА_1 , оскільки працював і раніше, а потім виїхав за кордон 06.05.2021року та повернувся 29.07.2021року, що підтверджується копією закордонного паспорту, виданого на його ім"я, який долучено до матеріалів справи ( а.с.58).
Диспозиція ч.3 ст.41 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.
Об`єктом правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, є встановлені законодавством права громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці, на соціальній захист у випадку втрати годувальника чи працездатності.
Об`єктивна сторона передбаченого ч. 3 ст.41 КУпАП, щодо нашої ситуації, є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.3 ст.41КУпАП характеризується наявністю прямого умислу або необережністю, внаслідок яких буде порушене право найманого працівника.
Згідно ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У ст. 24 КЗпП України наголошується, що трудовий договіру укладається, як правило, в письмовій формі.
В абзаці 1 постанови КМУ «Про порядок повідомлення Державній податковій службі таїї територіальним органам про прийняття працівникана роботу» від 17.06.2015 року №413 постановлено: установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента ОСОБА_6 засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 вищезазначених вимог закону, ч.4 ст. 24 КЗпП України дотримався, оскільки поза розумним сумнівом доведено, що він, як фізична-особа допустив до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 після прийняття їх на роботу згідно чинного законодавства, уклавши з ними трудові договори.
З приводу матеріалів відеофіксації, то слід зазначити, що вони не підтверджують винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог ст. 24 КЗпП України, оскільно них зафіксовано, як інспектор Управління держпраці в Івано - Франківській області повідомляє про направлення на проведення позапланового заходу державного контролю та з"ясовує у ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 факт працевлаштування. ОСОБА_4 вказує, що працює сортувальником деревини приблизно 5 місяців, точно не пам"ятає. (а.с.36).
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, прихожу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 41 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Головенко О.С.