П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 607/24040/21

23 лютого 2022 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

з участю: ОСОБА_1 , адвокатів Войнарського А.Й., Ващука Я.С.

В С Т А Н О В И В:

Громадянин ОСОБА_1 10 грудня 2021 року перебуваючи у приміщенні медичного центру «Клініка професора Стефана Хміля», що по вул. Стадникової, 9 у м. Тернопіль, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , в ході якого висловлювався в її сторону образливими словами, принижував її честь та гідність, висловлював погрози, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Вказав, що будь-якого домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 не вчиняв. 07 рудня 2021 року він забрав їх спільного сина за місцем свого проживання, оскільки в останнього погіршився стан здоров`я, а ОСОБА_2 продовжувала ходити на роботу та лікуванням сина не займалася. Так, 10 грудня 2021 року він дійсно прийшов на роботу до колишньої дружини, знімав події на мобільний телефон з метою переконатись чи дійсно ОСОБА_2 , як і обіцяла, іде на лікарняний, з метою догляду за дитиною. Зазначив, що не ображав ОСОБА_2 та не принижував, лише запитав чи вона іде на лікарняний. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник Войнарський А.Й. зазначив, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки будь-якого домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 не вчиняв. Між колишнім подружжям була домовленість про те, що батько передає дитину матері, а тому останній 10 грудня 2021 року намагався з`ясувати чому вона перебувала на роботі. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. ОСОБА_2 була присутня у попередніх судових засіданнях та підтвердила обставини викладені у протоколі. Вказала, що 10 грудня 2021 року її колишній чоловік ОСОБА_1 прийшов до неї на роботу, образливо чіплявся до неї, ображав, в агресивній формі з`ясовував де син, чому вона на роботі, а не на лікарняному. При цьому, відкрито здійснював відеозйомку на мобільний телефон, а у приміщення клініки перебували відвідувачі. Після того, як вийшов старший адміністратор та лікар, ОСОБА_1 покинув заклад, а вона викликала працівників поліції .

Захисник Ващук Я.С. зазначив, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки останній вказаними діями, в присутності інших працівників та відвідувачів клініки, принижував ОСОБА_2 , ображав її, спричинив їй емоційну невпевненість, у зв`язку з чим остання була пригнічена та не спроможна була продовжувати виконувати свої трудові обов`язки.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки громадського порядку та громадської безпеки.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Верховний суд у постанові від 7 квітня 2020 року в справі № 647/1931/19 у т.ч. зауважив, що хоча Стамбульська Конвенція до цього часу Україною не ратифікована, однак пряме посилання на неї в законі зобов`язує Суд при визначенні «домашнього насильства» приймати до уваги не лише національне законодавство, але й положення цієї Конвенції, а також інших міжнародних договорів та дотичну практику міжнародних органів у тій частині, в якій вони важливі для розуміння її положень.

Стаття 2 Стамбульської Конвенції передбачає, що «ця Конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства…». Пункт (а) статті 3 визначає, що «насильство стосовно жінок» … означає всі акти насильства стосовно жінок за гендерною ознакою…». Відповідно до пункту (d) статті 3, «насильство стосовно жінок за гендерною ознакою» означає насильство, яке спрямоване проти жінки через те, що вона є жінкою, або яке зачіпає жінок непропорційно». Стаття 3 Конвенція передбачає гендерно-нейтральну дефініцію домашнього насильства, що охоплює як жертв, так і кривдників обох статей.

Таким чином, термін «домашнє насильство» позначає один з різновидів гендерно-обумовленого насильства, а не окремий від нього вид насильства. Хоча пункт (b) статті 3 Стамбульської Конвенції сформульований у гендерно-нейтральних виразах, коли визначає види «домашнього насильства» та коло осіб, яких воно може стосуватися, однак це не змінює характеристики домашнього насильства як різновиду насильства, що ґрунтується на певних дискримінаційних, у тому числі гендерних, ознаках. Тож Конвенція заохочує держави-учасників застосовувати її положення до всіх жертв домашнього насильства, включаючи чоловіків, дітей та людей похилого віку, і лише проголошує принцип недискримінації до невичерпного переліку підстав, включаючи гендерну ідентичність та сексуальну орієнтацію, при застосуванні її положень.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації, однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 10 грудня 2021 року о 14 год. 00 хв., перебував у приміщенні медичного центру «Клініка професора Стефана Хміля», що по вул. Стадникової, 9 у м. Тернопіль та вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , в ході якого ображав ОСОБА_2 , принижував її честь та гідність, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

В судовому засіданні встановлено, що вказане психологічне насильство ОСОБА_1 відносно колишньої дружини виражалось у тому, що ОСОБА_1 перебуваючи за місцем роботи ОСОБА_2 , у приміщенні медичного центру «Клініка професора Стефана Хміля», у присутності інших працівників та відвідувачів клініки, на підвищених тонах, в агресивній формі з`ясовував в останньої де дитина (при цьому дитина, у цей час, перебувала за місцем проживання ОСОБА_1 ), чому вона на роботі, а не на лікарняному. При цьому, відкрито здійснював відеозйомку на мобільний телефон. Вказаними діями ОСОБА_1 ображав та принижував ОСОБА_2 , обмежував її волевиявлення, яка в цей час перебувала на робочому місці та виконувала свої трудові обов`язки.

Такі дії ОСОБА_1 викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку та безпеку інших працівників та відвідувачів клініки, спричинили потерпілій емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Вищевказані обставини справи підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №817458 від 25 грудня 2021 року; письмовою заявою ОСОБА_2 від 10 грудня 2021 року, згідно з якою остання просить притягнути до відповідальності свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 10 грудня 2021 року прийшов до неї на роботу в медичний центр «Клініка Хміля», проводив відеозйомку на телефон та принижував її; поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що працює на посаді старшого адміністратора медичного центру «Клініка професора Стефана Хміля», що по вул. Стадникової, 9 у м. Тернопіль. 10 грудня 2021 року перебувала на робочому місці та близько 14 год у клініку прийшов колишній чоловік її підлеглої ОСОБА_2 ОСОБА_1 . Останній проводив відеозйомку на мобільний телефон та на підвищених тонах, в агресивній формі звертався до ОСОБА_2 з приводу того де дитина, чому вона на роботі, а не вдома. При цьому, вказані події відбувались у присутності інших працівників та відвідувачів клініки. На їх прохання залишити приміщення, останній не реагував. Після того як вийшов лікар, ОСОБА_1 покинув приміщення, а вони викликали працівників поліції. Внаслідок вказаних подій ОСОБА_6 була психологічно пригнічина, плакала, у зв`язку з чим не виконала належним чином своїх трудових обовязків.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що працює на посаді медичної сестри медичного центру «Клініка професора Стефана Хміля», що по вул. Стадникової, 9 у м. Тернопіль. 10 грудня 2021 року близько 14 год стала свідком подій, в ході яких колишній чоловік ОСОБА_2 , перебуваючи в приміщенні клініки, фіксуючи події на мобільний телефон, на підвищених тонах, в агресивній формі з`ясовував у ОСОБА_2 де дитина, чому вона на роботі, а не вдома, чим ображав та принижував останню. Це все відбувалось у присутності інших працівників та відвідувачів клініки.

Свідок ОСОБА_5 повідомила, що 10 грудня 2021 року близько 14 год. 00 хв. за місцем її роботи у медичному центрі «Клініка професора Стефана Хміля», що по вул. Стадникової, 9 у м. Тернопіль, до її колеги ОСОБА_2 , прийшов колишній чоловік ОСОБА_1 . Останній був агресивний, проводив відеозйомку на мобільний телефон, при цьому запитував де дитина, чому вона на роботі, чим ображав та принижував її. Вказані події відбувались у присутності інших працівників та відвідувачів клініки, що дуже пригнітило та поставило ОСОБА_2 у незручне становище.

Вищенаведені пояснення свідків не спростовані ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечив той факт, що 10 грудня 2021 року він дійсно прийшов на роботу до колишньої дружини, знімав події на мобільний телефон з метою переконатись чи дійсно ОСОБА_2 , як і обіцяла, іде на лікарняний, з метою догляду за дитиною. У присутності інших працівників та відвідувачів клініки з`ясовував у ОСОБА_2 де дитина, чому вона на роботі, а не вдома.

При цьому, в судовому засіданні сам ОСОБА_1 підтвердив той факт, що починаючи з 07 грудня 2021 року , у тому числі і 10 грудня 2021 року, їх син проживає разом з ним за місцем його проживання.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини та вимоги закону, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення діянь психологічного характеру, а саме приниження, образи, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, що викликали у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Таким чином, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення.

Суд не приймає до уваги заперечення ОСОБА_1 щодо обставин викладених у протоколі, оскільки останні спростовуються наявними у справі доказами, зокрема поясненнями свідків допитаних в судовому засіданні.

Долучені ОСОБА_1 до матеріалів справи документи, зокрема письмові звернення останнього до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, органів поліції щодо неналежного виконання ОСОБА_2 своїх материнських обов`язків, не мають правового значення для вирішення даної справи.

Також суд не приймає до уваги долучені ОСОБА_1 до матеріалів справи відеоматеріали на СD диску, оскільки останні не містять дати та часу їх здійснення.

При обранні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення, у зв`язку з цим, вважає за доцільне обрати ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 33, 36, 40-1, 173-2, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170 (сто сімдесят) гривень у дохід держави.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяІ. М. Черніцька