ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/17299/21

Провадження №: 3-в/755/12/22

"15" лютого 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про вирішення процесуальних питань, які виникли при виконанні судового рішення у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КпАП), установила :

постановою від 02.12.21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 нмдг, що становить 17 000 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

01.02.2022 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 в якій він, посилаючись на норми ст. 301 КпАП та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), просить розстрочити виконання постанови суду від 02.12.21 строком на 1 рік, тобто фактично порушує питання відстрочки виконання судового акту, а не його розстрочку, з огляду на майновий стан боржника, який обумовлюється даними довідки про доходи від 10.01.2022 виданої ПТ «Найкращий ломбард «Богдан Ю.М. і компанія».

Згідно ст. 304 КпАП питання, зв`язанні з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішується органом (посадовою особою), який виніс постанову.

За таких умов розглянувши порушене у заяві питання, у порядку ст. 304 КпАП, у т.ч. заслухавши думку ОСОБА_1 з порушеного питання, надходжу таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 301 КпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Тобто, КпАП узагалі не оперує питанням розстрочки, його нормами передбачено тільки можливість відстрочки.

Так, відстрочка виконання рішення означає перенесення виконання на інший час, а розстрочка - надання можливості виконання рішення по визначених частинах у встановлені строки.

А тому розглянувши це звернення відповідно до норм ст. 301 КпАП на предмет слушності питання відстрочки виконання судового рішення Суд зауважує, що така відстрочка здійснюється у в порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 301 КпАП).

Частиною третьою статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, наведена норма пов`язує можливість відстрочення виконання рішення, зокрема, у «виняткових випадках» за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

Обставини, що враховуються під час розгляду питання про відстрочення виконання судового рішення: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події; інші обставини справи.

Варто зазначити, що Суд у вирішенні цих питань також враховує те, що обставини, за яких виконання рішення неможливе, повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначені у рішенні.

Тому не є підставами для суду для надання відстрочки виконання рішення, зміни чи встановлення способу і порядку його виконання обставини, які зумовлені суб`єктивним фактором і неправомірною поведінкою з боку сторін.

Також слід відмітити, що згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. у т.ч. постанову ККС ВС від 25.02.20 у справі № 619/1205/17).

З проблематики питання порушеної автором звернення в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 2-54/08 в т.ч. вказано, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.

При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником.

Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.

Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

За таких обставин у задоволенні даного звернення слід відмовити, що обумовлюється таким.

При цьому, незважаючи на відсутність вичерпного законодавчого переліку підстав для надання відстрочки виконання Суд, керуючись критерієм настання обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення, у цій конкретній справі з врахуванням всіх особливостей ситуації наведених заявником в заяві від 01.02.22 уважає відсутніми підстави для відстрочки, так як відсутні реальні причин, які перешкоджають виконанню рішення суду.

У цій справі обставини наведені заявником, як передумова його звернення, не указують на доцільність відстрочки виконання рішення суду, адже вони не є поєднаними з тяжким захворюванням самої особи або членів її сім`ї, стихійним лихом, іншими надзвичайними подіями.

Доводи про матеріальний стан особи, в цій ситуації, не можуть бути достатніми самі по собі для відстрочки, як такої, адже невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

При розгляді заяви щодо відстрочки виконання рішення Суд виходив із міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому за на наслідками розгляду констатує, що наявності підстав для відтермінування не була доведена боржником/ заявником.

Строки такого відтермінування, які указує заявник в заяві, не знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду, а тому надання відстрочки виконання рішення суду, в цій ситуації, створюватиме занадто безпідставно привілейовані умови для боржника/заявника ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 283-285, 301, 304 КпАП, суддя постановила :

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вирішення процесуальних питань, які виникли при виконанні судового рішення шляхом відстрочки виконання судового рішення у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КпАП.

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року в справі № 2-рп/2015, оскарженню не підлягає.

С у д д я Оксана БІРСА