ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2022 року справа № 542/1926/21

провадження № 3/542/57/22

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Нестеренко О.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Болтіка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки: АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця,

за частиною 1 статті 44-3 КпАП України,

в с т а н о в и в :

14.12.2021 до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшов зазначений адміністративний матеріал з Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області для розгляду по суті.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 19.11.2021 року № 000812 зазначено, що станом на 14 год. 00 хв. 19.11.2021 в магазині господарчих товарів ФОП ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зафіксовано правопорушення, а саме: 1) дані про проведення температурного скринінгу працівниками реалізатор не надав (п.1 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, затверджених Постановою Головного держсанлікаря України №17 від 09.05.2020); 2) до закладу допускаються відвідувачі без вдягнених захисних масок, проводиться їх обслуговування (п.п. 9 п. 2-2 Постанови КМУ №1236, п. 4 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, затверджених Постановою Головного держсанлікаря України №17 від 09.05.2020); 3) персонал закладу (реалізатор представитись відмовився) працює без захисної маски чи респіратора (п.п. 9 п. 2-2 Постанови КМУ №1236 від 9.12.2020, п.7 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, затверджених Постановою Головного держсанлікаря України №17 від 09.05.2020); 4) журнал проведення вологих прибирань та дезінфекцій не наданий (п. 8 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, затверджених Постановою Головного держсанлікаря України №17 від 09.05.2020), 5) централізований збір ЗІЗ не організований (п.8 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, затверджених Постановою Головного держсанлікаря України №17 від 09.05.2020).

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Пояснила, що перевірка проводилась за її відсутності. Протокол про адміністративне правопорушення відносно неї теж було складено за її відсутності. Про складення адмінпротоколу вона не повідомлялась, копію складеного протоколу та листа-опитувальника не отримувала. Зазначила, що в магазині є куточок споживача, всі інформаційні матеріали наявні. Вказувала, що журнали проведення температурного скринінгу та прибирання в магазині ведуться.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Болтік А.С. в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопрушення не доведена, а справа відносно неї підлягає закриттю за вісутності в її діях складу адмінправопорушення з огляду, зокрема, на допущені порушення під час складення протоколу про адміністративне правопорушення. Вказав, що всупереч положень КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не було складено на місці його вчинення, за вісутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є грубим порушенням її прав. При цьому вказав, що на сайті Міністерства юстиції України наявна інформація про ФОП ОСОБА_1 із вказанням актуального номеру телефону. Проте, автором протоколу не було вчинено дій щодо повідомлення ОСОБА_1 про складення відносно неї адмінпротоколу. За таких обставин вважав, що протокол не є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того вказав, що постанова про введення каратнину є незаконною і не підляає виконанню. Зазначив, що вину ОСОБА_1 не доведено поза розумним сумнівом, а в силу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи тлумачаться на її користь.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показала, що в магазині під час перевірки ОСОБА_1 була відсутня. Лист-опитувальник було складено у присутності реалізатора, який відмовився повідомити своє прізвище. Правопорушення, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, були встановлені зі слів реалізатора та з власних спостережень. Зазначила, що опитування проводилось з відеофіксацією на бодікамеру. Вказала, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено у сільській раді, оскільки дані про неї реалізатор повідомити відмовився. Крім того зазначила, що для складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не викликалась.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що вона була у складі комісії. Під час перевірки магазину було складено лист-опитувальник. Вказала, що порушення були встановлені візуально, а також зі слів реалізатора, який був присутній у магазині. Зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено у її відсутності, у сільській раді, оскільки реалізатор відмовився повідомити дані про ФОП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи захисника, покази свідків, дослідивши матеріали справи та відеозаписи, суд дійшов до наступних висновків.

Так, відповідно до частини 2 статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: зокрема, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та інші документи, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Разом із тим, має бути дотримана процедура складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.

Проте, як встановлено судом, до суду надано протокол про адміністративне правопорушення, який складено в порушення вимог ст. 254, 256 КУпАП.

В силу положень частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення, уповноваженою на те посадовою особою, складається протокол. А згідно з частиною 2 цієї ж статті, він складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким є загальний порядок початку провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За змістом положень ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Між тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №000812 від 19.11.2021 та показів свідків вбачається, що він складений у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому з показів свідків слідує, що ОСОБА_1 взагалі жодним чином не повідомлялась про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Натомість, п. 11 протоколу містить відмітку про те, що факт правопорушення, а також факт відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від пояснень, або підписання протоколу в разі такої відмови, підтверджують свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Крім того, в порушення вимог ст. 256 КУпАП особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не було запропоновано надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою та зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до зазначених положень, протокол про адміністративне правопорушення повинен також містити підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол про адміністративне правопорушення у ньому робиться запис про це.

Матеріали справи не містять також будь-яких відомостей про направлення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , а також відомостей про відмову в отриманні нею зазначеного протоколу.

При цьому, зі змісту доданого до протоколу про адміністративне правопорушення фіскального чеку неможливо встановити що саме було направлено на адресу ОСОБА_1 . Натомість, зміст наданого фіскального чеку містить тільки відомості про номер рекомендованого відправлення, масу, адресата та зазначення адреси.

З огляду на викладене суд знаходить слушними доводи захисника щодо допущення порушень ст. 254, 256 КУпАП під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

У відповідності до положень статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 280 КУпАП визначено, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог законодавства, а саме ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки усіх доказів по справі.

Постанова судді про притягнення до адміністративної відповідальності згідно зі статтею 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Встановлення винуватості чи невинуватості особи здійснюється на підставі оцінки доказів, якими, згідно зі ст. 251 КУпАП є, зокрема, дані протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення, рапорт, тощо.

Натомість, у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

А відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Так, судом встановлено, що оскільки під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст. 254, 256 КУпАП, сам протокол не може вважатися допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення і бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. З цих підстав, дані, внесені до нього не можуть свідчити про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) та інших законів України (стаття 2 КУпАП).

І, серед іншого, в силу положень статті 44-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням є порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Положення частини 1 статті 9 КУпАП передбачають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а відтак і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

За положеннями ч. 1 статті 44-3 КУпАП адміністративним правопорушенням, яке інкримінується ОСОБА_1 , є порушення не будь-яких правил, а саме правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма є бланкетною, що вимагає встановлення не тільки факту вчинення певного діяння, а також встановлення факту порушення цим діянням певних положень закону (або підзаконного акту), з посиланням на цей закон (або підзаконний акт).

Отже, об`єктивною стороною цього правопорушення є: або порушення правил щодо карантину людей, або порушення санітарно-гігієнічних правил і норм, або порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм, які при цьому (тобто, кожне з яких), передбачене Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" чи іншими актами законодавства, а також порушення рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами (як окреме діяння).

Так, у протоколі від 19 листопада 2021 року, складеному відносно ОСОБА_1 не зазначено, які саме правила, чи то правила щодо карантину людей, чи санітарно-гігієнічні, чи санітарно-протиепідемічні правила, передбачені ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» чи іншим актом законодавства порушила ОСОБА_1 або, що вона порушила рішення органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тобто, в зазначеному протоколі не здійснена кваліфікація діяння згідно з об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП.

Але питання кваліфікації діяння будь-якої людини, як адміністративного правопорушення є першочерговим завданням, оскільки в силу положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, у даному випадку, саме працівник Держпродспоживслужби повинен був встановити наявність і події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП в діяннях ОСОБА_1 (тобто, здійснити кваліфікацію) для чого, працівник Держпродспоживслужби повинен був встановити та на підставі частини 1 статті 256 "зміст протоколу про адміністративне правопорушення" обов`язково зазначити у протоколі які ж саме правила порушила ОСОБА_1 своїм діянням. Чи то правила щодо карантину людей, чи санітарно-гігієнічні, чи санітарно-протиепідемічні правила передбачені ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» чи іншими актами законодавства, або, що вона порушила рішення органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Однак, з огляду на зміст протоколу, в якому працівник Держпродспоживслужби повинен був зазначити суть правопорушення, тобто власне і вказати які ж саме правила чи яке конкретно рішення органу місцевого самоврядування порушила ОСОБА_1 , він цього не зробив.

Що стосується суду, то його функція і роль полягає в іншому. Обов`язок суду (у справах про адміністративні правопорушення) перевірити чи є в діянні людини усі ознаки того складу адміністративного правопорушення, яке інкримінує працівник Держпродспоживслужби, і здійснити це суд може тільки в межах вже здійсненої працівником Держпродспоживслужби кваліфікації яка, у цій справі, полягає у визначенні порушення тих правил і того рішення органу місцевого самоврядування, які передбачені статтею 44-3 КУпАП і які могла порушити ОСОБА_1 . Але працівник Держпродспоживслужби цього не зробив.

Відповідно до положень частини 1 статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

При цьому, суд не може перебирати на себе функції інших органів влади, зокрема й функції виконавчої влади в особі службових осіб Держпродспоживслужби, серед яких, зокрема, є визначення наявності в діянні конкретної людини складу того чи іншого адміністративного правопорушення. Тобто суд не має права з власної ініціативи здійснювати кваліфікацію діяння людини, суд може тільки перевірити правильність вже здійсненої кваліфікації.

Однак, зміст наданого суду протоколу вказує на те, що працівник Держпродспоживслужби не визначив наявність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 44-3 КУпАП, оскільки не визначив які ж саме правила або яке ж саме рішення органів місцевого самоврядування з тих, що передбачені цією статтею вона порушила.

Крім того, суд вважає за необхідне надати оцінку й наступному.

Помічник лікаря-епідеміолога Держпродспоживслужби Неберя С.В. у протоколі про адміністративне правопорушення зазначила, що ОСОБА_1 були порушені вимоги п.1, п. 4, п, 7 та п. 8 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв&apos;язку із поширенням коронавірусної хвороби, затверджених Постановою Головного держсанлікаря України №17 від 09.05.2020), а тому вчинено правопорушення, передбачене статтею 44-3 КУпАП.

Але зазначені Тимчасові рекомендації прийнято не Міністерством охорони здоров`я України, а саме Головним державним санітарним лікарем України.

При цьому, суд вважає за необхідне заначити наступне.

Здійснюючи правосуддя, суддя є незалежним та керується принципом верховенства права (частина 1 статті 129 Конституції України), який у тому числі передбачає застосування судом Конституції України, як норм прямої дії, що мають найвищу юридичну силу, оскільки закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй (стаття 8 Конституції України).

Також суд зауважує, що ще одним аспектом принципу верховенства права, яким він керується є те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).

Як вже вказувалось судом, за положеннями ч. 1 татті 44-3 КУпАП адміністративним правопорушенням, яке інкримінується ОСОБА_1 , є порушення не будь-яких правил, а виключно правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також порушення рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

За положеннями Законів України:

карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб (частина 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"); карантин має право встановлювати та відміняти своїм рішенням Кабінет Міністрів України, в якому затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення (частина 1 статті 29 того ж закону);

державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - це обов`язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина 1 статті 1 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення");

санітарно-протиепідемічні правила і норми - це нормативно-правові акти (накази, інструкції, правила, положення тощо) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, вимоги яких спрямовані на запобігання виникненню та поширенню інфекційних хвороб (частина 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб");

Головний державний санітарний лікар України може вносити на затвердження центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, проекти актів, якими встановлюються: державні санітарні норми та правила, санітарно-епідеміологічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (пункт "а" частини 1 статті 40 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення").

За положеннями постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року:

у регіонах, в яких встановлено карантин, застосовуються протиепідемічні заходи, що визначаються цією постановою, а також заходи, що додатково встановлені органами державної влади та органами місцевого самоврядування в межах їх компетенції.

Отже, адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 44-3 КУпАП є порушення правил щодо карантину людей або порушення санітарно-гігієнічних чи санітарно-протиепідемічних правил і норм, якщо вони передбачені Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" чи іншими актами законодавства (тобто іншими законами чи нормативно-правовими актами), або рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тому, що стосується постанови Головного державного санітарного лікаря України №17 від 09 травня 2020 року, і зокрема пунктів 1, 4, 7 та 8, які на думку працівника Держпродспоживслужби охоплюється статтею 44-3 КУпАП, то з огляду на положення частини 2 статті 19 Конституції України та положення процитованих судом законів (якими визначено органи, що мають право розробляти і встановлювати правила карантину людей та санітарно-гігієнічні чи санітарно-протиепідемічні правила і норми), названу постанову Головного державного санітарного лікаря України, суд не може застосувати як акт законодавства, який охоплюється ч. 1 статті 44-3 КУпАП.

Оскільки посадові особи органів державної влади, до яких відноситься і Головний державний санітарний лікар України (стаття 32 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення"), повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а Конституція України чи Закони України не передбачають право Головного державного санітарного лікаря України затверджувати чи встановлювати і вводити в дію у якості нормативно-правових актів правила щодо карантину людей або санітарно-гігієнічні чи санітарно-протиепідемічні правила і норми, отже, вказаний акт не охоплюється дією ч. 1 статті 44-3 КУпАП.

З огляду на вказане, порушення ОСОБА_1 п. 1, 4, 7 та п. 8 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, затверджених Постановою Головного держсанлікаря України №17 від 09.05.2020 не охоплюється об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 44-3 КУпАП.

Разом з тим, суд, надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення в частині зазначення у ньому порушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності постанови КМУ № 1236, приходить до наступних висновків.

Як було зазначено вище, норма ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною (вид норм права з точки зору рівня визначеності їх змісту). Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту та пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Водночас, як встановлено судом, фабула адміністративного правопорушення, що інкримінується особі, яка притягається до адміністративної відповідальності містить лише пункт та номер підзаконного нормативно-правового акту без вказання його назви.

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20.09.2016 у справі «Karelin v Russia» заява №926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Держава має організувати свою правову систему таким чином, щоб їх правоохоронні органи могли дотримуватись зобов`язань щодо уникнення порушень прав і свобод людини, принципу верховенства права, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини.

Невірне (помилкове) зазначення посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, норми (підпункту, пункту, частини, статті тощо) нормативно-правового акту, у якому описано склад правопорушення, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зазначену обставину суддя тлумачить на користь особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суддя виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи зазначені обставини, суддя вважає вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в спосіб, що визначений законодавством, не доведеною.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому враховуючи це, і оскільки Держпродспоживслужбою не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, провадження у справі слід закрити, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому враховуючи, що судом прийнята постанова про закриття провадження, судовий збір стягненню не підлягає.

Водночас, у контексті оцінки доводів учасників справи суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів, суд вважає, що ключові аргументи та докази у справі отримали достатню оцінку.

Керуючись статтями 1, 2, 9, 10, 44-3 КУпАП України, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення, через Новосанжарський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повний текст постанови проголошено о 14 год 50 хв 10 лютого 2022 року.