Дата документу Справа № 336/6851/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6851/21 Головуючий в 1 інст. Карабак Л.Г.
Провадження №33/807/19/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 14 серпня 2021 року о 04:40 в м. Запоріжжя на вул. Іванова, 97, водій ОСОБА_1 керував автомобілем CITROEN JUMPX, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу АЛКОТЕСТ 6820 відмовився під час безперервної відеофіксації. Водій відсторонений від керування т.з. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що судом під час ухвалення рішення по суті справи неправильно застосовано норми матеріального права, невірно оцінено докази. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту перебування ОСОБА_1 за кермом в стані алкогольного сп`яніння, а процедура огляду працівником поліції суттєво порушена.

Зазначає, що складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки містить в собі лише описання адміністративного правопорушення, тобто є формою фіксування поліції обставин можливого вчинення правопорушення, що підлягає подальшому доказуванню. Вказує на порушення процедури огляду.

В порушення вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року поліцейський не забезпечив його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, внаслідок чого матеріали справи містять направлення до закладу охорони здоров`я, але відсутній акт медичного огляду у відповідному медичному закладі.

Просить скасувати постанову судді та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.

У призначене судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, при цьому від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у режимі відеоконференції із Костопільським районним судом Рівненської області, проте на зв`язок останній не вийшов, тому розгляд справи, згідно ч.6 ст. 294 КУпАП, проводиться за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так, перевіряючи законність постановленого судом рішення, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як вбачається із постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАп за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Однак, з таким висновком суду апеляційна інстанція не може погодитися у зв`язку з наступним.

Так, звертаючись до змісту оскаржуваної постанови, слід констатувати відсутність жодного належного обґрунтування висновку районного суду про доведеність провини ОСОБА_1 , що вочевидь не надає можливості стверджувати про законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення.

Визнаючи провину ОСОБА_1 доведеною, суд не перевірив належним чином докази щодо дотримання працівниками поліції процедури огляду, передбаченої ст. 266 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан, зокрема алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан, зокрема алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Тобто, згідно наведеного порядку, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відбувається на місці зупинки водія і лише у разі його відмови від проходження такого огляду або у випадку незгоди з отриманими результатами цей огляд може бути проведений у закладі охорони здоров`я.

Перевіряючи апеляційні доводи ОСОБА_2 , суд звертається до наданих до протоколу доказів.

Як видно з матеріалів справи, працівниками поліції інкриміновано ОСОБА_1 відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, у складених документах відносно ОСОБА_1 а саме: протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на огляд, акті огляду та рапорті працівника поліції зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спецтехприладу Драгер на місці зупинки.

При цьому, матеріали справи не містять інших доказів щодо пропозиції працівником правоохоронного органу пройти водію огляд у медичному закладі.

Отже, в порушення ч. 3 ст. 266 КУпАП, п.7 роз.1 Інструкції №1452/735, п.п.6,8 Порядку № 1103, після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції не ознаки було запропоновано останньому пройти такий огляд в закладах охорони здоров`я.

Отже, посилання ОСОБА_1 щодо порушення процедури огляду є підтвердженим.

Також, слід відмітити, що відеозапис в порушення вимог п. 5 розділу ІІ Інструкції

із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженою наказом від 18.12.2018 р. № 1026 щодо безперервної відеозйомки, надано вибірково та фрагментами, з нечітким звуком і взагалі не відтворює усіх обставин спілкування працівників патрульної поліції із водієм.

При цьому, наявний відеоматеріал не підтверджує заявленої працівником патрульної поліції у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння вираженого тремтіння пальців рук чи інших візуальних ознак, притаманних алкогольному сп`янінню.

З`ясування цієї обставини також має вирішальне значення, оскільки саме наявність таких дійсних ознак надає можливість працівникам патрульної поліції запропонувати проходження медичного огляду та усуває сумніви у дотриманні певної процедури з боку працівників патрульної поліції та утримує від формального підходу до з`ясування всіх обставин.

Отже, за відсутності безперервної зйомки з розбірливим звуковим супроводженням не можливо спростувати доводи апелянта щодо відсутності пропозиції проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, як передбачено ч. 3 ст. 266 КУпАП.

При цьому, незгода водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки не утворює складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, оскільки наслідок такої незгоди лише зобов`язує поліцейського до процесуальних дій, передбачених у ч.3 ст.266 КУпАП, які у даному випадку не були вчинені працівниками поліції.

Згідно зі ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Твердження апелянта, що протокол не є доказом також слід визнати слушними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, попре положення статті 251 КУпАП, не може бути визнаний належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні практики Європейського Суду з прав людини, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Отже, викладені у протоколі про адміністративне правопорушеннявідомості є лише відображенням позиції працівників поліції і за своєю суттю фактично є обвинуваченням, яке має бути доведеним.

Отже, зважаючи на вказані порушення, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння вважається недійсним, а відтак зібрані по справі докази не можна визнати належними та допустимими й такими, які «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а постанову районного суду скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Постановити нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник