Справа № 303/7152/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала представниця ОСОБА_1 - адвокатка Волошин В.В.,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, працюючу фізичною особою підприємцем, реєстраційний номер № НОМЕР_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови, 22 грудня 2020 року до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП. 23 вересня 2020 року, інспектором праці Хланта І.Ю. складено протокол №ЗК/355/214АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП відносно фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , відповідно до якого в ході інспекційного відвідування та з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що у своїй діяльності вона залучає помічника ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_5 без укладання трудового договору чи договору цивільно-правового характеру, чим порушила вимоги передбачені ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП та ч. 3 ст. 41 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокатка Волошин В.В. вказує на те, що постанова судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що ОСОБА_2 є сином правопорушниці, якого вона викликала до місця своєї роботи у зв`язку із поганим самопочуттям, а головний інспектор Хланта І.Ю. трактував появу сина, як те, що він працює на виробництві, так само як і племінницю правопорушниця викликала у зв`язку із неможливістю роздрукувати документи, це також головний інспектор Хланта І.Ю. трактував, що вона працює бухгалтером на виробництві. Зазначає, що складений протокол не містить даних особи (відомостей про її прізвище та по-батькові) «бухгалтера ОСОБА_5 », працю якої, як вбачається з протоколу ФОП ОСОБА_1 використовувала без укладання відповідного трудового договору. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та її представниці, адвокатки Волошин В. В., неявка яких, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані вище особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення судового засідання на іншу дату від них до суду на надходило, а також не надходило заяв чи клопотань про поважність причин їх неявки на розгляд справи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд вважає, що висновок місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП у діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК/355/214АВ/П/ПТ від 23 вересня 2020 року, убачається, що під час інспекційного відвідування та згідно з поясненнями ОСОБА_1 встановлено, що у своїй діяльності вона залучає помічника ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_5 без укладання трудового договору чи договору цивільно-правового характеру, чим порушила приписи ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 41 КУпАП. Своїм підписом у протоколі ОСОБА_1 засвідчила, що зі змістом протоколу ознайомлена, копію його отримала.

Викладені у протоколі обставини також підтверджуються копією Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичних осіб (фізичної особи), яка використовує найману працю за №ЗК/355/214/АВ від 23 вересня 2020 року, копією припису про усунення виявлених порушень №ЗК/355/214/АВ/П від 23.09.2020 року, та відеоматеріалом, на якому відображена вищевказана перевірка.

З відеозапису, який міститься на DVD-диску убачається, що під час інспекційного відвідування за місцем здійснення ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності в господарських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано момент спілкування інспекторів з ОСОБА_2 , який підтвердив, що допомагає своїй матері - ОСОБА_1 у її господарській діяльності.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор праці Хланта І. Ю. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.

Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що інспектор праці Хланта І. Ю. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

При цьому, вищевказаними доказами беззаперечно підтверджено той факт, що саме ОСОБА_1 будучи фізичною особою - підприємцем допустила до роботи вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення осіб, без укладення з ними трудових договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з працівником укладається, як правило, у письмовій формі.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Постановою КМУ від 17.06.2015, № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за формою, згідно з додатком, до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Як убачається з матеріалів справи, під час проведення інспекційної перевірки на ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення №ЗК/355/214АВ/П/ПТ від 23 вересня 2020 року, з якого убачається, що ОСОБА_1 у своїй діяльності залучає до роботи помічника ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_5, без укладання з ними трудового договору чи договору цивільно-правового характеру. Своїми діями ОСОБА_1 порушила приписи ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Кодексу Законів про працю України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом, який міститься на DVD-диску, на якому чітко зафіксовано, що під час інспекційної перевірки ОСОБА_1 підтвердила, що їй допомагає племінниця ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 особисто підтвердив, що він є сином особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та допомагає своїй матері - ОСОБА_1 у її господарській діяльності.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими і такими, що спростовуються належними та достатніми доказами твердження апелянтки про те, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають дійсності. Доводи стосовно того, що інспектор праці неправильно трактував пояснення ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 , якого за словами ОСОБА_1 вона викликала у зв`язку із поганим самопочуттям, однак він на виробництві не працює, а племінницю ОСОБА_5 викликала у зв`язку із неможливістю роздрукувати документи, - апеляційний суд визнає такими, що не підтверджені жодними доказами. При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам і дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про «бухгалтера ОСОБА_5», працю якої ОСОБА_1 нібито то використовувала без укладання з нею трудового договору, - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі жодним чином не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні нею законодавства про працю за наведених у протоколі обставин, і в свою чергу не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, апеляційний суд констатує, що ані в суді першої інстанції, ані до апеляційної скарги, ОСОБА_1 на надала жодного доказу у підтвердження своїх слів щодо того, що вказані у протоколі особи - син ОСОБА_2 та племінниця ОСОБА_5 , - є її родичами і вони не мають жодного стосунку до виконання будь-яких робіт на підприємстві під керівництвом ФОП ОСОБА_1 .

Тому, твердження апелянтки про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу. Таку позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд розцінює як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винуватою у порушенні вимог, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про те, що строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП закінчився на момент розгляду справи в суді першої інстанції, тобто 01.02.2021 - є правильними та обґрунтованими.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, необхідно залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та її представниця, адвокатка Волошин В. В. не зявившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала представниця ОСОБА_1 - адвокатка Волошин В.В., залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН