Справа № 529/950/21
Провадження № 3-зв/529/1/22
ПОСТАНОВА

іменем України

16 лютого 2022 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Петренко Л.Є.,

секретаря Федотченка С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кириченко О.С.,

встановив:

В провадженні судді Кириченко О.С. перебуває справа про адміністративне правопорушення № 529/950/21 відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

05.01.2022 потерпіла по вказаній справі подала заяву про відвід судді Кириченко О.С., яка постановою судді передана до канцелярії суду для авто розподілу заяви про відвід.

05.01.2022 відповідно до протоколу авто розподілу визначити склад суду для розгляду заяви неможливо через відсутність потрібної кількості суддів для розподілу справи.

05.01.2022 за поданням голови суду, заява про відвід судді направлена до Полтавського апеляційного суду для визначення підсудності для розгляду заяви, у зв`язку з неможливістю утворити склад суду для розгляду вказаної заяви.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.01.2022 подання голови суду про визначення підсудності залишено без задоволення, а справа повернута до Диканського районного суду Полтавської області, яка надійшла до канцелярії суду 09.02.2022.

10.02.2022 відповідно до протоколу авторозподілу, для розгляду заяви про відвід судді Кириченко О.С. визначено суддю Петренко Л.Є.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 , її представник адвокат Нагайник М.Г., ОСОБА_2 та її представник адвокат Конюшенко М.А. не з`явились, хоча були повідомлені належним чином під особистий розпис.

Суддя Кириченко О.С. надала заяву про розгляд заяви про відвід у її відсутність.

Дослідивши заяву про відвід із додатками, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Чинний Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і відповідно не регламентують порядку розгляду заяви про відвід, тому суд керується таким.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 4 рішення Ради суддів України від 8 червня 2017 року № 34, у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суд, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Тому, при вирішенні заяви про відвід суд застосовує аналогію закону та застосовує положення КПК України, якими визначено підстави для відводу та врегульовано порядок його вирішення.

Положеннями статей 75, 76 КПК України визначено підстави відводу щодо судді, зокрема п.4 ч.1 ст.75 КПК визначено, що суддя не може брати участь у провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Із дослідженої заяви про відвід вбачається, що ОСОБА_1 , яка є потерпілою у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вказує на сумніви у неупередженості судді Кириченко О.С., оскільки вказана суддя відмовила у задоволенні її позовної заяви про усунення перешкод у користуванні її квартирою, шляхом виселення з неї ОСОБА_2 . Також вказаною суддею визнано винним її сина ОСОБА_3 за ч.1 ст.173-2 КУпАП та винесено рішення про видачу ОСОБА_3 обмежувального припису. Окрім того, по даній адміністративній справі суддя Кириченко О.С. повертала матеріал на доопрацювання працівникам поліції, що викликає обґрунтовані сумніви щодо неупередженості судді при прийнятті рішення в даній адміністративні справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» вказано, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Перевіривши наведені заявником підстави для відводу головуючого судді у справі, суд приходить до висновку про те, що вони не є підставою для відводу судді та не дають ґрунтовних і достатніх підстав для сумніву в об`єктивності і неупередженості судді при розгляді даної справи.

Так, як вбачається із змісту заяви, рішення по цивільній справі про усунення перешкод в користуванні квартирою оскаржене до апеляційної інстанції та на даний час не розглянуто.

Рішення по справам про адміністративне правопорушення № 529/516/21 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та по цивільній справі № 529/749/21 про винесення обмежувального припису ОСОБА_3 учасниками справи не оскаржувалися, що вбачається із програми документообігу суду.

Окрім того, як встановлено судом, суддею Кириченко О.С. розглядалася ще об`єднана справа про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 (справа № 529/741/21) за ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП по якій 20.09.2021 провадження закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_3 .

Отже, враховуючи викладене, у задоволенні заяви про відвід судді Кириченко О.С. слід відмовити, оскільки заявником не наведено будь-яких переконливих доказів про зацікавленість судді у розгляді справи, а також жодних обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не можуть бути підставою для відводу суддя, а повинні вирішуватися у визначеному процесуальним законодавством порядком, шляхом оскарження винесених судом процесуальних документів.

Інших причини для відводу судді з підстав, передбачених ст.ст. 75,76 КПК України судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 75-76, 81 КПК України, ст.ст.283,284 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кириченко О.С. по справі № 529/950/21 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Є. Петренко