ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі судді Косіциної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №012364 з доданими до нього матеріалами відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

З зазначеного протоколу вбачається, що 27.06.2021 року о 05 год. 00 хв. в м. Одесі по вул. Французький бульвар, 53, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen, НОМЕР_1 знаходився в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у КНП «ООМЦПЗ» ООР, результат позитивний згідно висновку № 000899 від 02.07.2021 о 12:00 хв., п.в.р. 1396; 15776.

Зазначена подія була зафіксована співробітниками поліції та кваліфікована як порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

21 січня 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких останній просив закрити провадження по справі у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

03 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з поясненнями, в яких просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення

У судове засідання 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином.

В результаті аналізу досліджених доказів, суд прийшов до висновку про те, що зібраних органами поліції доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні інкримінованого правопорушення. Відсутність достатніх доказів тягне за собою в даному випадку недоведеність події правопорушення і як наслідок відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого йому діяння.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до приписів ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Так, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП інкриміноване ОСОБА_1 вчинено 27.06.2021 року. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №142814 був складений 13.11.2021 року. До суду матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли 14.12.2021 року.

У відповідності до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В зв`язку з чим, з огляду на те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000899 складено 02.07.2021 року, а особу було встановлено ще 27.06.2021 року, суду не зрозуміло чому протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №142814 був складений тільки 13.11.2021 року.

При цьому, в висновку № 000899 складено 02.07.2021 року ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що результат огляду буде 08.07.2021 року.

ОСОБА_1 в своїх поясненнях вказує, що 27.06.2021 року о 05 годині 00 хвилин у м. Одесі по вул. Французький бульвар, 63 він знаходився в автомобілі Фольцваген СС н/з НОМЕР_1 , а саме спав, так як проживає в гуртожитку по АДРЕСА_1 , який зачиняється після 24 години. Далі, до нього підійшли працівники поліції, перевірили його документи, та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що він погодився. Пристрій Драгер на перевірку алкогольного стану йому не давали. Тобто ознак алкогольного сп`яніння у нього працівники поліції не побачили. В подальшому, ОСОБА_1 доставлено поліцейськими до КНП«ООМЗПЗ» ООР, де він здав біологічний матеріал сечу на аналіз. Результат експертизи не був відомій, так як його ніхто не повідомив.

З того часу його ніхто не викликав, йому не дзвонив та жодних протоколів за будь-які правопорушення не складали на нього.

При цьому, про наявність складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення йому стало відомо лише з судової повістки про виклик до суду.

З протоколом про адміністративне правопорушення серіі ААБ №142814 від 13.11.2021 року ОСОБА_1 ознайомлювався в залі суду 10.01.2022 року.

Разом з тим, з дослідженого судом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №142814 від 13.11.2021 року слідує, що ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення відмовився, але жодних доказів цього до суду не надано.

Крім того права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, поліцейські особисто ОСОБА_1 не роз`яснили, чим позбавили його права на захист.

Ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, що встановленопостановою Верховного Суду від 18.02.2020 р. у справі № 524/9827/16-а.

Водночас, на підтвердження вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП орган, що склав протокол надав до суду: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №142814 від 13.11.2021 року, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000899 від 02.07.2021 року з якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння; повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції, CD з відеозаписом.

Із наданих співробітниками УПП відеоматеріалом від 13.11.2021 року, вбачається фіксування лише процесу складання протоколом про адміністративне правопорушення інспектором УПП справи про адміністративне правопорушення, без присутності водія ОСОБА_1 , за правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, з відеозапису з боді-камери, який додано до матеріалів справи, слідує, що воно знято через 5 місяців після події, а саме: 13.11.2021 року, тому по ньому неможливо встановити хронологію подій, що робить його неналежним доказом.

Отже, на відеозаписах відсутня фіксація вчинення правопорушення, а саме факт керування особою ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння

Також, досліджені відеоматеріали не можна вважати належним доказом, оскільки відповідно до п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016р. № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно, а з відеозапису доданого до матеріалів справи вбачається в салоні автомобіля два працівники поліції, які складали протокол, тобто не на місці адміністративного правопорушення.

Аналогічний висновок було зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд 17.07.2019 року по справі № 216/5226/16-а(2- а/216/33/17).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №142814 від 13.11.2021 року не вказано яким технічним засобом зафіксоване адміністративне правопорушення, а також диск з відеозаписом не зареєстрований в протоколі, як доказ, а отже вказаний відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом.

Суд робив запит щодо отримання копії відеозапису від 27.06.2021 року, проте згідно відповіді Департамента патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області такий запис був знищений у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Так, при порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото - чи відеозапис такого порушення.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй Постанові від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17 (провадження № К/9901/15713/18), так і у Постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 337/346/17 визначив, що постанова про притягнення до відповідальності за порушення ПДР має містити дані про технічний засіб, яким таке адмінправопорушення зафіксоване. Тобто, Верховний суд в своїй Постанові від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17 (провадження № К/9901/15713/18) визначив, що відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції на підтвердження порушення правил ПДР є не належним доказом, так як оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Окрім того, суд погоджується з твердженням ОСОБА_1 про те, що причиною зупинки автомобіля поліцейськими так і не було роз`яснено, як і докази вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху не зафіксовано.

Таким чином, зважаючи на той факт, що поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі і проходження медичного огляду є неправомірними, тобто законні підстави для здійснення контролю та перевірки водія були відсутні.

Більш того, поліцейський в обов`язковому порядку повинен був відсторонити особу від керування автомобілем, ( як що він в стані сп`яніння), однак поліцейські після проходження експертизі повернули документи ОСОБА_1 , та дозволили вільно сісти в автомобіль та безперешкодно поїхати.

Поряд з цим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №142814 від 13.11.2021 року, автомобіль вилучався або керування передавалось іншій особі.

Проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення ААБ №142814 від 13.11.2021 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викликають обґрунтовані сумніви, які виключають можливість визнання цього протоколу як допустимого та достовірного доказу в справі.

Інші, будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні, а наявні докази у справі не підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення ААБ №142814 від 13.11.2021 року.

Таким чином з урахуванням вище викладеного, в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, стверджувати, що ОСОБА_1 порушив ч.1 ст. 130 КпАП України, у суду немає підстав.

В чому тоді полягала суть нібито вчиненого ОСОБА_1 правопорушення з матеріалів справи не зрозуміло, а тому суд вважає, що органом, що склав протокол не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, так як жодних доказів, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом в стані сп`яніння, суду не надано.

Відповідно до ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Відтак, на підставі аналізу всього вищевказаного, в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення не вбачається, а тому провадження по адміністративній справі підлягає закриттю.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Кваліфікувати ж дії ОСОБА_1 по інший нормі Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд позбавлений можливості, оскільки адміністративним законодавством дана можливість не передбачена, а іншого протоколу про адміністративне правопорушення відносно останнього за якою суд міг би прийняти рішення не представлено.

За таких обставин, з урахуванням того, що суд позбавлений можливості збору доказів, провадження у цій справі підлягає закриттю через відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а сам ОСОБА_1 звільненню від адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 24, 33, 130, 221, 247, 268, 283, 284 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Косіцина В.В.