Справа № 346/5434/21
Провадження № 33/4808/112/22
Категорія ч. 1 ст. 44-3 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Дикуна Ігоря Васильовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.01.2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 , працює приватним підприємцем, громадянка України,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень зі стягненням судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях події і складу даного правопорушення. Вказує на те, що інспектор поліції поклав на неї обов`язок доказування своєї невинуватості, що є неприпустимим, й на що не звернув уваги суд першої інстанції. Вказує на те, що справу було розглянуто у її відсутність, про час та місце судового розгляду її не було повідомлено, що, на її думку, є порушенням приписів ст. 268 КУпАП. Стверджує, що суть адміністративного правопорушення, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, оскільки всі присутні в закладі були вакциновані про що наголошувалось працівникам поліції. Звертає увагу на те, що відеозйомка велась не безперервно, що, на думку апелянта, є грубим порушенням приписів Інструкції №1026 від 18.12.2018 року. Вважає, що в її діях немає умислу, тобто відсутній в її діях такий складовий елемент суб`єктивної сторони як вина, що виключає кваліфікацію діянь за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Стверджує, що жодних доказів її винуватості матеріали провадження не містять, суд ґрунтує свої висновки виключно письмовими поясненнями адміністратора закладу, в той час як її не допитували в якості свідка в суді, що є неприпустимим, виходячи з позиції Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 27.06.2019 року (справа №560/751/17). Апелянт звертає увагу не неконституційність обмежень, що встановлені постановою КМУ, що прямо зазначено в рішенні КСУ від 28.087.2020 року (справа №1-14/2020(230/20)), й на приюдиційні факти, що містяться у висновках Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №522/13192/15-ц). На переконання апелянта, суд першої інстанції відступив від принципу повноти та об`єктивності судового розгляду, чим порушив приписи ст. 245 КУпАП.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що 30.10.2021 року о 21-50 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , будучи суб`єктом господарювання, проводила розважальний захід - весілля в кафе Адамс, працівники якого не мали негативного результату тестування на COVID-19 та не пред`явили документи, що підтверджують вакцинацію від COVID-19, чим порушила пп.1 п. 3-5 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року (зі змінами та доповненнями).

В судове засідання апеляційного суду не з`явилась особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яку було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, а саме телефонограмою (а.п. 26).

В судове засідання з`явився захисник Дикун І.В., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП, який повідомив, що ОСОБА_1 відомо про час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, остання просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Згідно норм діючого законодавства кожний учасник судового процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, вважаю за можливе розглянути справу у її відсутність, що повністю узгоджується з приписами ст. 268 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник Дикун І.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати, оскільки всі особи мали ПЛР-тести та були вакциновані.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, постанову суду залишити без змін, виходячи з наступного.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошувала на порушенні судом першої інстанції приписів ст. 268 КУпАП в частині розгляду справи у її відсутність без належного її сповіщення про час та місце судового розгляду, проте вказане твердження апелянта спростовується наявністю у справі повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою наступного змісту: «вищевказане поштове відправлення вручено за довіреністю» та підписом особи (а.п. 13).

Отже, судом першої інстанції було вжито всіх законних заходів в частині сповіщення ОСОБА_1 про час судового розгляду 12.01.2022 року о 10-00 годин, й останній було достеменно відомо, що відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення, а тому ОСОБА_1 не була не позбавлена можливості отримати необхідну інформацію щодо стану розгляду її справи, з метою прийняття участі в удовому засіданні.

Правом бути присутнім під час розгляду справи, особа користується на власний розсуд, її неявка, за умови належного сповіщення, не перешкоджає суду розглядати справу у її відсутність, що прямо передбачено ст. 268 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення у справі «Пономарьов проти України», у справі «Смірнов проти України» ).

Отже, у сторін є не лише права, а й обов`язок вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Процесуальна бездіяльність учасників судового провадження, тобто не вжиття заходів, спрямованих на те, щоб дізнатись про стан судового розгляду, не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального закону, а саме приписів ст. 268 КУпАП (в частині належного сповіщення особи, що притягається до адміністративної відповідальності).

Жодних порушень прав ОСОБА_1 , у тому числі і права на захист та справедливий суд, ні під час складання і оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Щодо доводів апелянта в частині відсутності в її діях події і складу адміністративного правопорушення, доходжу наступного висновку.

Так, з пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №803088 від 06.11.2021 року вбачається, що остання порушила приписи пп. 1 п. 3-5 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року (зі змінами та доповненнями), за що була притягнена до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки будучи суб`єктом господарювання, проводила розважальний захід - весілля в кафе Адамс, працівники якого не мали негативного результату тестування на COVID-19 та не пред`явили документи, що підтверджують вакцинацію від COVID-19.

Так, відповідальність за ст. 1 ст. 44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

За ч. 3 ст. 8 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вбачається, що подія відбувалась 30.10.2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів №1236 від 09.12.2020 року (далі Постанова КМ №1236, станом на 26.10.2021 року) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено продовжити дію карантину на території України з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року.

Підпунктом 1 пунктом 3-5 Постанови Кабінету Міністрів №1236 встановлено заборону приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і закладів громадського харчування в аеропортах, на території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови.

В той же час, у вказаній вище Постанові також наголошено, що обмеження, передбачені підпунктами 1-7, 9, 14 та 16 цього пункту, не застосовуються за умови наявності у всіх учасників (відвідувачів, користувачів), крім осіб, які не досягли 18 років, та організаторів заходу (співробітників закладу, ринку) негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до здійснення заходу (відвідування закладу, ринку), або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, міжнародного, внутрішнього сертифіката або іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія).

Вважаю, що суд першої інстанції, належним чином дослідив матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Так, до протоколу долучений рапорт поліцейського, пояснення ОСОБА_2 з яких вбачається, що в приміщенні кафе «АДАМС», власником якого є ОСОБА_1 , якає суб`єктом господарювання, відбувався розважальний захід - весілля у кількості біля 30-ти осіб, з порушенням карантинних обмежень (а.п. 3-4).

Вказані відомості підтверджуються змістом відеозапису з нагрудних камер поліцейських, долученого до матеріалів провадження (а.п. 5), з яких вбачається заклад ресторану, де відбувається розважальна подія, працівник поліції просить покликати адміністратора, й адміністратор на запитання працівника поліції повідомляє, що ні у кого ковід-сертифікату немає (00:01:53).

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, з наданих суду матеріалів справи, поза всяким розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй діяння, а саме у порушенні правил щодо карантину людей.

Доводи апелянта в частині того, що суть адміністративного правопорушення, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, оскільки всі присутні в закладі були вакциновані про що наголошувалось працівникам поліції, спростовуються змістом відеозапису, й жодних доказів з цього приводу не надано стороною захисту ані в суді першої інстанції, ані апеляційному суду.

Посилання апелянта на неналежність відеозйомки як доказу, внаслідок того, що запис не вівся безперервно, не є слушним, оскільки відеозапис надано в обсязі достатньому для встановлення фактичних обставин по справі.

Твердження апелянта про відсутність в її діях такого складу суб`єктивної сторони як умислу, що, на її думку, виключає кваліфікацію діянь за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції ґрунтує свої висновки виключно письмовими поясненнями адміністратора закладу, в той час як її особисто не було допитано в якості свідка в суді, з посиланням на правову позицію Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 27.06.2019 року (справа №560/751/17), також не є слушними, оскільки процесуальне положення ОСОБА_1 визнане як особа, що притягається до адміністративної відповідальності, з правами, визначеними ст. 268 КУпАП, а не як свідок, й остання, в свою чергу, мала право як надати пояснення, так й відмовитись від їх надання, чим ОСОБА_1 й скористалась, відповідно до відомостей, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення (а.п. 1).

Апелянт обґрунтовує незаконність рішення суду першої інстанції також позицією першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №522/13192/15-ц), в той же час, норми ЦК України не застосовуються по вказаній категорії справ.

Посилання апелянта на ненеконституційність обмежень, що встановлені постановою КМУ, що прямо зазначено в рішенні КСУ від 28.08.2020 року (справа №1-14/2020(230/20)), й на приюдиційні факти, що містяться у висновках Верховного Суду в складі колегії суддів, є безпідставним, оскільки вказаним рішенням КСУ закрито конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів від 20 травня 2020 року № 392, пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого цією постановою, на підставі пункту 5 статті 62 Закону України „Про Конституційний Суд України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість постанови суду першої інстанції та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких умов постанову суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.01.2022 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло