ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/478/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - Мосейчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресом: АДРЕСА_1 , закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою встановлено, що згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 519904 від 03.07.2020 р., ОСОБА_1 29.06.2020 о 15.30 год. керуючи транспортним засобом «Chevrolet» д/н НОМЕР_1 у м. Харкові по вул. Дарвіна, буд. 8/10, при зміні напрямку руху не впевнилась що це буде безпечним, допустила зіткнення з автомобілем «Ford» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, постраждалих осіб не було, автомобілям спричинено технічні ушкодження.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 просить судову постанову скасувати, а матеріали справи направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що дорожньо-транспортна пригоди відбулася з вини ОСОБА_1 , яка виїхала на смугу її руху та здійснила зіткнення з її автомобілем. Зазначає, що при складанні схеми ДТП та протоколу про адміністративне правопорушення не було свідків події, але вони були допитані в суді першої інстанції та надали показання, які суд взяв до уваги, при ухваленні оскаржуваного судового рішення. Апелянт також посилається на те, що жоден докази у справі не свідчить про невинуватість ОСОБА_1 у події ДТП, а суд безпідставно не взяв до уваги її пояснення та заперечення.

В судові засідання, які призначались судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явилася. На адресу, зазначену в апеляційній скарзі, направлялась судова повістка, однак вона повернулася до суду, оскільки ОСОБА_2 відсутня за вказаною адресою (арк.86, 87). 01.02.2022 року ОСОБА_2 повідомлено телефонограмою про місце, дату та час апеляційного розгляду, але остання в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавала, що свідчить про свідоме ігнорування процесуального обов`язку щодо явки в суд за викликом.

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_2 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2020 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_2 не була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань , користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Крім того, судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику представника потерпілої ОСОБА_3 та інспектора Оставчука І.В., але останні, будучи належним чином повідомлені про місце, дату та час судового розгляду (арк.84, 85), в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд вирішив провадити апеляційний розгляд без їх участі та без участі апелянта, які без поважних причин не прибули в судове засідання, з урахуванням доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку ОСОБА_1 та її захисника, які заперечували щодо задоволення поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення питання невинуватості ОСОБА_1 щодо порушення нею п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 519904 від 03.07.2020 р., ОСОБА_1 29.06.2020 о 10.30 год. керуючи транспортним засобом «Chevrolet» д/н НОМЕР_1 у м. Харкові по вул. Дарвіна, буд. 8/10, при зміні напрямку руху не впевнилась що це буде безпечним, допустила зіткнення з автомобілем «Ford», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, постраждалих осіб не було, автомобілям спричинено технічні ушкодження (арк.1).

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі, ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис у цьому протоколі та її письмові пояснення, в яких вона зазначила, що не згодна з фактичними обставинами події ДТП, оскільки в момент дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль не рухався (а.с.1).

В свої письмових поясненнях ОСОБА_1 , наданими нею після події ДТП від 29.06.2020 року, зазначила, що 29.06.2020 року о 10 год. 40 хв. вона рухалась по вул. Дарвіна в напрямку вул. Пушкінська. Зупинилася, щоб пропустити автомобіль «Ford», д/н НОМЕР_2 , який виїжджав задом з повороту. Коли «Ford» виїхав, він різко поїхав вперед в її сторону, внаслідок чого сталася подія ДТП. В момент зіткнення її транспортний засіб не рухався, вона чикали коли закінчить маневр водій автомобіля «Ford» (арк.3).

Під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила свої письмові пояснення від 29.06.2020 року.

Крім того, згідно відомостей письмових пояснень свідка ОСОБА_4 від 03.07.2020 року, 29.06.2020 року він проходив по тротуару по вул. Дарвіна у м.Харкові, в районі 20-ї поліклініки, та побачив, що молодий чоловік допомагав виїжджати автомобілю Форд, який рухався задом з двору. Рух транспорту по вул. Дарвіна було заблоковано. В той час, коли автомобіль Форд виїхав задом з двору на вул. Дарвіна, він різко почав рухатися вперед та здійснив зіткнення з автомобілем червоного кольору, який перед цим зупинився та чикав коли автомобіль Форд закінчить свій маневр (арк.5).

Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 06.07.2020 року (арк.6, 7) фактично є тотожними змісту письмових показань свідка ОСОБА_4 від 03.07.2020 року щодо фактичних обставин події ДТП та зазначили, що між транспортними засобами «Chevrolet» та «Ford».

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були безпосередньо допитані в суді першої інстанції, були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та підтвердили відомості своїх письмових пояснень. Крім того, апелянтом не надано доказів, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість у розгляді цієї справи або намір обмовити ОСОБА_2 , у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів пояснення цих свідків, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою.

Апеляційний суд критично відноситься до відомостей письмових пояснень свідка ОСОБА_7 щодо фактичних обставин події ДТП від 29.06.2020 року та не бере їх до уваги, оскільки вони суперечать письмовим та усним поясненням ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , наданими ними під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду ОСОБА_2 з оскаржуваним судовим рішенням, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у порушенні нею п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, а відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 519904 від 03.07.2020 року повністю спростовуються відомостями письмових та усних пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також поясненнями самої ОСОБА_1 , наданими нею як безпосередньої після події дорожньо-транспортної пригоди, так і в судах першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Диспозиція статтв 124 КУпАП України передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відомості матеріали справи не містять доказів та належного обґрунтування об`єктивної сторони правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , що не відповідає принципам законності та суперечить ст.ст. 7, 9 КУпАП.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 із змінами і доповненнями, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, що бере безпосередню участь в процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд або іншого майна повинно бути результатом порушення Правил дорожнього руху.

Положеннями ст. 278 КУпАП визначено, що під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

У відповідності зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Отже, в ході судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, 29.06.2020 року о 10 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chevrolet», д/н НОМЕР_1 , рухалась по вул. Дарвіна, буд. 8/10, у м. Харкові в напрямку вул. Пушкінська та запинилася, щоб пропустити автомобіль «Ford», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався заднім ходом і виїжджав на вул. Дарвіна з двору. Коли автомобіль «Ford» виїхав на вул. Дарвіна, він різко поїхав вперед в сторону автомобіля «Chevrolet», допустивши зіткнення з цим транспортним засобом. В момент ДТП транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , не рухався, а остання чекали коли закінчить маневр водій автомобіля «Ford». Зазначені обставини знайшли своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо невинуватості ОСОБА_1 у події ДТП від 29.06.2021 року між її транспортним засобом та автомобілем «Ford», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого судом прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому посилання ОСОБА_2 на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції у цій частині є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Разом з цим, на підставі ч.8 ст.294 КУпАП, належить змінити оскаржувану постанову, оскільки в першому абзаці мотивувальної частини постанови зазначено, що подія ДТП між транспортними засобами «Chevrolet», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та «Ford» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , відбулася 29.06.2020 року о 15 год. 30 хв., що суперечать відомостям матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 519904 від 03.07.2020 року, письмових та усних пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася о 10 год. 40 хв., у зв`язку з чим належить частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрито у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, змінити, зазначивши у першому абзаці мотивувальної частини постанови та вважати вірним, що подія дорожньо-транспортної пригоди сталася о 10 годині 40 хвилин, замість помилково зазначеного часу о 15 годині 30 хвилин.

В решті постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков