Справа № 162/651/21
Провадження № 3/162/2/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року смт Любешів

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Цибень О.В., за участю секретаря судових засідань Будько І.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її представника адвоката Клубука О.П., розглянувши справу, що надійшла із ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , зі слів непрацюючої, РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 19.09.2021 року серії ДПР18 №483119 ОСОБА_1 цього дня о 01 год 51 хв в смт Любешів по вул. Брестській керувала транспортним засобом марки «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest 6810» в режимі безперервної відеозйомки, результат огляду - 0.60 проміле. Водій відсторонена від керування транспортним засобом. У зв`язку з вказаним ОСОБА_1 інкримінується порушення вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечила, що вживала алкоголь в обідню пору. Вказала, що погодилась пройти огляд, так як не відчувала ознак алкогольного сп`яніння. Спочатку відмовилась проходити такий огляд в медичному закладі, оскільки відчувала тиск з боку поліцейських, так як не компетентна в даній процедурі, а зателефонувати комусь за роз`ясненнями вона не мала змоги.

Представник ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи відеозапис та вказав, що під час огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 пред`являлось свідоцтво про повірку, термін дії якого закінчився, та представники поліції безпідставно відмовили ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Крім цього, зазначив, що у протоколі відсутній підпис ОСОБА_1 про роз`яснення їй прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП.

Свідок ОСОБА_3 вказала, що ОСОБА_1 повідомляла їй, що в обідню пору вживала алкоголь, проте сіла за кермо, щоб завезти її додому. Коли поліцейські їх зупинили, вони розгубилися, оскільки в такій ситуації перебували вперше. Крім того, свідок зазначила, що працівники поліції відмовили ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (поліцейські СРПП), кожен зокрема, підтвердили обставини, вказані у протоколі. Вказали, що ОСОБА_1 неодноразово пропонували пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, проте остання відмовлялась. Вже після складення адміністративних матеріалів, не ОСОБА_1 особисто, а невстановлена особа, яка не має відношення до справи, вимагав проведення огляду в медичному закладі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

Пунктом 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно, порушення цього припису, тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Об`єктивно вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №483119 від 19.09.2021 року, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який у графі «з результатами згоден» містить підпис ОСОБА_1 , паперовою роздруківкою результатів тесту №5392 з підписом особи, що тестують, фото-, відео- та іншими матеріалами справи.

Твердження ОСОБА_1 та її представника про те, що вона була незгідна з результатами огляду, не ставила підпис в акті огляду та не писала пояснень повністю спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом. Зокрема, з пояснень свідків та дослідженого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що працівниками поліції неодноразово з`ясовувалось, чи бажає ОСОБА_1 скористатися своїм правом пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. З приводу зауваження представника щодо відсутності підпису ОСОБА_1 про роз`яснення останній прав та обов`язків, то у протоколі у відповідній графі не передбачено окремого місця для такого підпису. Разом з тим, факт роз`яснення ОСОБА_1 працівниками поліції її прав та обов`язків повністю відображений на наявному в матеріалах справи відеозаписі. З огляду на вказане, суд розцінює таку позицію ОСОБА_1 як спосіб уникнення відповідальності.

Крім цього, доданий представником ОСОБА_1 до матеріалів справи відеозапис суд визнає неналежним доказом, оскільки відеозйомка проводилась вже після проведення огляду на стан сп`яніння та складання відповідних процесуальних документів, відтак не містить відображення обставин та фактів, які підлягають доказуванню у даній справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, відповідно до ст.252 КУпАП, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Її вина є цілком доведеною на підставі наявних у матеріалах справи доказах, які повністю узгоджуються між собою.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 діяння та всі обставини справи, вважаю, що останній потрібно обрати стягнення за санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП - у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Отже, на користь держави із ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 496 гривень 20 копійок.

Керуючись ст. 40-1, ч.1 ст. 130, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ