Номер провадження: 33/813/183/22
Номер справи місцевого суду: 509/6339/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

секретаря Поворозко І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 січня 2021 року, ухвалену під головуванням судді Кочко В.К.,

встановив:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 51,00 грн. та 454 грн судового збору в дохід держави.

ОСОБА_1 визнано винним у не дотриманні правил утримання домашніх тварин - собаки, яка втекла з будинку та на яку був здійснений наїзд автомобілем марки "CHEVROLET", д.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення автомобіль зазнав пошкоджень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову, провадження у справі закрити.

Зокрема, апелянт посилається на те, що єдиними доказами, якими обґрунтовується нібито вина ОСОБА_1 , є протокол про адміністративне правопорушення, який був складений відносно подій, вказаному в цьому протоколі, лише через шістнадцять днів, що унеможливлювало уповноваженими особами Національної поліції безпосередньо встановити обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. З приводу наданих до протоколу пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, то будь-які пояснення така особа не надавала в письмову вигляді та не підписувала, до органів Національної поліції не викликалась, ким та за яких обставин від імені ОСОБА_1 були складені такі пояснення невідомо. Разом з тим, про судові засідання з розгляду даної справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не сповіщався, доказів того, що йому вручені повістки про виклик або він відмовився від їх отримання, матеріали справи не містять. Відтак ОСОБА_1 , в достатній мірі не було забезпечено доступу до правосуддя. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, насамперед показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фот - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, які б дійсно могли підтвердити той факт, що саме ОСОБА_1 належить собака, зафіксована на відеоносії, наданому ОСОБА_2 , інформація жодним чином не вказує, що це саме є належна особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, собака та саме ОСОБА_1 зобов`язаний здійснювати за нею нагляд, утримання, а також несе відповідальність. Письмові пояснення осіб, які наявні в матеріалах справи, та які не допитувались безпосередньо судом першої інстанції, не є належними доказами правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки особи, які надавали письмові пояснення, у судовому засіданні не допитувались та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх пояснення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення саме ОСОБА_1 . В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутній висновок судової автотехнічної експертизи. Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення санітарно-епідеміологічної безпеки. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого коментованою статтею, полягає у порушенні правил тримання собак і котів. Таким чином, дана норма - бланкетна, тому обов`язковою умовою являється порушення винною особою ще і вимог підзаконного нормативного акту. У протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито суті правопорушення, не вказане жодне з діянь, яке становить об`єктивну сторону правопорушення відповідно до диспозиції ч.1 ст.154 КУпАП і призвело до наслідків, передбачених ч.2 ст.154 КУпАП. не вказано, які конкретно порушення допустив ОСОБА_1 , які саме правила утримання тварин він порушив, у який спосіб та яку саме шкоду заподіяно ОСОБА_2 . Тобто, вказані норми свідчать про те, що при вчиненні вказаних дій завжди існує потерпілий, але, зміст протоколу відомостей щодо потерпілого та законних представників взагалі не містить. Крім того, зазначено, що водієві спричинено майнову шкоду, при цьому, не зазначено яку саме та не надано доказів на підтвердження завдання шкоди транспортному засобу. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо автотехнічного огляду (експертизи) транспортного засобу на предмет наявності на ньому пошкоджень через наїзд на собаку, їх характеру та механізму їх утворення, відсутні відомості про автотоварознавче дослідження (експертизи) для встановлення майнової шкоди, яка могла бути завдана володільцю транспортного засобу в цій ситуації. Факт письмового звернення громадянина ОСОБА_2 та письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи, самі по собі не вказують на спричинення майнової шкоди водієві.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що є підстави для скасування постанови суду та направлення справи для проведення додаткової перевірки.

Визначуючи винним ОСОБА_1 , суд обмежився одним реченням про те, що його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями.

Справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 без надання оцінки його запереченням.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наполягає на тому, що собака йому не належить, зміст протоколу не містить відомостей про те, які самі Правила ним порушені, протоком не визначено, що саме утворює склад правопорушення, потерпіла особа визначена невірно.

Статтею 154 КУпАП в редакції на час подій передбачено, що тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від трьох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від чотирьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, склад правопорушення, передбачений ст.154 КУпАП, виключає відповідальність за вигул собаки без повідка, якщо про таке право зазначено шляхом проставлення спеціальної відмітки у реєстраційних свідоцтвах, а вимоги закону вказують на те, що собаки підлягають реєстрації.

З огляду на існування порядку реєстрації собак його дотримання підлягає обов`язковій перевірці, як з метою з`ясування власника собаки, так і того, чи є в діях особи склад правопорушення, якщо собака відноситься до тих, чий вигул можливий без повідка.

Такі обставини працівниками поліції не перевірялися, відомості про це у справі відсутні, відсутність перевірених відомостей надає особі, яка притягається до відповідальності, можливість піддавати сумніву правильність складеного протоколу та відповідність закону висновків суду.

До протоколу долучені пояснення ОСОБА_1 , що собака належить йому, проте в суді надання пояснень про належність йому собаки він категорично заперечував, з цього приводу звернувся із заявою про порушення кримінальної справи щодо працівників поліції.

Відповіддю Білгород-Дністровської окружної прокуратури підтверджено внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою ОСОБА_1 та про розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000052 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.366 КК України за фактом службового підроблення посадовими особами Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області у поясненнях ОСОБА_1 як особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2ст.154 КУпАП, що передбачає наявність потерпілої особи від діяння, проте до справи не долучені відомості про правові підстави вважати саме ОСОБА_2 потерпілим від правопорушення, що надає можливість ОСОБА_1 піддавати сумніву справжність висновків щодо завдання шкоди саме цій особі та існування потерпілих осіб. У суді він повідомив про існування спору в цивільному судочинстві, в якому потерпілою себе вважає інша особа.

Згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зобов`язаний забезпечити повний, об`єктивний та справедливий розгляд справи, надати відповіді на всі аргументи, доводи та заперечення учасників справи. Такі ж вимоги передбачені ст.245 КУпАП.

Відсутність у справі достатніх відомостей не надає можливість забезпечити розгляд справи з дотриманням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.245 КУпАП та надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Суд також не вправі залучати нових учасників справи, змінювати процесуальний статус осіб.

Законом України «Про Національну поліцію» передбачений обов`язок працівників поліції вживати заходів з метою виявленнякримінальних, адміністративних правопорушень, опитувати осіб, збирати докази, а відтак навіть за умов відсутності реєстрації собаки працівник поліції має вжити заходів для збору доказів на підтвердження обставин, що стали підставою для складання протоколу, кваліфікувати діяння особи відповідно до фактичних обставин справи з метою виключення сумнівів щодо наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що підставою для складання протоколу стали лише відомості з пояснень ОСОБА_1 , відповідність дійсності яких є предметом кримінального провадження, а жодні інші докази працівниками поліції не зібрані, обов`язкові обставини щодо реєстрації собаки та інші істотні обставини не перевірені, то справа підлягає направленню для проведення додаткової перевірки для вжиття заходів з метою з`ясування істотних обставин справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 січня 2021 року- скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст. 154 КУпАП направити до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для проведення додаткової перевірки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Є. С. Сєвєрова