Справа № 316/92/22
Провадження № 3/316/114/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 рік м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Відділення поліції №4 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №028693 складеного 27.11.2021 (далі протокол про адміністративне правопорушення), 30.10.2021 в 14:30 год. в м.Дніпропудне, водій ОСОБА_2 , керував автобусом «MERCEES-BEMZ SPRINTER» д.н.з.: НОМЕР_1 , без захисної маски, тим самим ФОП ОСОБА_1 здійснив неналежний контроль щодо використання водієм засобами індивідуального захисту, чим порушив п.п.2.2.8 постанови КМУ №1236. Дії кваліфіковано за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи: Протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1); Рапорта працівників поліції (а.с.2, 5); Супроводжувальні листи (а.с.3, 4); Письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с.6); Постанову ГАБІ №388143 від 30.10.2021 (а.с.7), оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, вирішуючи питання щодо можливості притягнення ОСОБА_1 до адміністративні відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП, приходжу наступного висновку.

За змістом приписів ст.ст.245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При цьому, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, тобто передбаченої нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення та містить: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом та у багатьох випадках залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Відповідно до положень ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, у тому числі, зазначається нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В абзаці 6 пункті 9 розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 №1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за №1496/27941, у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Диспозицією ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Частина 1 статі 44-3 КУпАП є бланкетною (вид норм права з точки зору рівня визначеності їх змісту). Тобто такою, яка не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

У фабулі протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується порушення п.п.2.2.8 Постанови КМУ №1236.

Кабінетом Міністрів України, який відповідно до положень ст.28 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлює та відміняє на території України карантин, 09.12.2020 прийнято постанову №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами в редакції від 08.11.2021 чинній на дату складання протоколу про адміністративне правопорушення (далі - постанова КМУ №1236 від 09.12.2020).

Слід зазначити, що постанова КМУ №1236 від 09.12.2020 у вказаній редакції не містить такого підпункту як 2.2.8, про який зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

З аналізу вказаної постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 встановлено, що вона містить п.п.8 п.2-2, абзацом другим якого визначено, що перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням пасажирами під час перевезення засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідальності перевізника за здійснення контроль за використанням водіями засобів індивідуального захисту під час перевезення пасажирів, вказаний пункт не містить, як і не встановлено такої відповідальності у інших пунктах вказаної постанови КМУ №1236 від 09.12.2020.

Таким чином, вбачається, що у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення не вірно зазначено як підпункт та пункт нормативно-правового акту так і об`єктивна сторона викладеного у фабулі обвинувачення не передбачає адміністративної відповідальності за її порушення.

Відповідно до вимог ст.ст.213, 221 КУпАП, суд лише розглядає справу про адміністративне правопорушення, яка відноситься до його компетенції та не має права вносити будь-які доповнення до протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, частиною 1 статті 251 КУпАП закріплено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В постанові від 27.02.2018 по справі №813/2451/17, Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено лише допустимими доказами, а в постанові від 26.04.2018 по справі №338/1/17 висловив правову позицію згідно якої саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) і практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Як передбачено ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці ЄСПЛ існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державною в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою винуватість.

Аналогічні правові позиції, викладені Верховним Судом в постановах від 08.11.2018 по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 по справі №43/1128/17, від 15.11.2018 по справі №524/5536/17.

Відповідно до положень частини 2 статті 251, абзацу 1 частини 1 статті 255 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на уповноважених на складання протоколу про адміністративні правопорушення, у тому числі частиною 1 статті 44-3 КУпАП, посадових осіб органів Національної поліції, які, в силу вимог статей 251, 256 КУпАП, повинні бути додані до протоколу про адміністративне правопорушення та/або посилання на які повинно міститись в самому протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи наведене, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійними беззаперечним доказом, який доводить винуватість особи в інкримінованому їй порушенні, за яке передбачена адміністративна відповідальність та обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути перевірені за допомогою інших допустимих доказів, які б «поза розумнім сумнівом» доводили вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. При цьому, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів, як про це неодноразово зазначав ЄСПЛ, у своїх рішеннях по справах «Бочаров проти України» від 17.06.2011 (заява №21037/05 п.45), «Смирнов проти України» від 15.10.2010 (заява №38683/06, п.53), «Огороднік проти України» від 05.05.2015 (заява №29644/10, п.75), «Кобець проти України» від 14.02.2008 п.43 (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v.Turkey, п.282).

Так, Протокол про адміністративне правопорушення складено на ОСОБА_1 як на фізичну особу-підприємця (далі ФОП).

Статтею 55 ГК України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Разом з цим, відповідних доказів, які б доводили, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, як-то: Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також, що видом його господарської діяльності є надання послуг з пасажирських перевезень, матеріали додані до протоколу про адміністративне правопорушення не містять та про їх наявність у самому протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено.

Крім того, у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться у вину не здійснення контролю за водієм автобусу «MERCEES-BEMZ SPRINTER» д.н.з.: НОМЕР_1 - ОСОБА_2 та додається до протоколу про адміністративні правопорушення письмові пояснення ОСОБА_2 в яких зазначено, що місцем роботи останнього є ФОП « ОСОБА_3 ».

Однак, до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, не надано доказів, як-то: відповідних цивільно-правових договорів, наказів про прийняття на роботу, тощо, укладених саме між ОСОБА_4 як фізичною особою підприємцем та ОСОБА_2 , як і не зазначено про їх долучення і у самому протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому і доказів, що ОСОБА_2 є водієм, як-то посвідчення водія, до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення також не надано і не зазначено про його надання і у самому протоколі.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частина 2 статті 19 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України), зобов`язує органи державної влади та їхніх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 по справі №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, закріпленої у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.44-3 КУпАП, у зв`язку з чим, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, справа відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП - підлягає закриттю.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір стягується у разі накладення адміністративного стягнення. Оскільки провадження по справі підлягає закриттю, то судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 245, 247, 251, 255, 280, 283, 284, 287-289, 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення №316/92/22 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя М. О. Куценко