Солом`янський районний суд міста Києва
16.02.2022 Справа № 760/3093/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.

прокурора Підгорного Д.В.,

особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Марківка, Томашпільського району Вінницької області, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва від Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 10.02.2022 надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1ст.172-6 КУпАП ОСОБА_1 , на підставі протоколу від 08.02.2022 №152 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією (далі протокол №152).

З проколу № 152 убачається, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста експертної групи ресурсної політики Директорату політики у сфері оборони Міністерства оборони України, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 даного Закону, у 2020 році припинивши виконання функцій держави, 27.05.2021 о 07:45 несвоєчасно, без поважних причин, подав в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2020 рік (після звільнення), шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) через власний персональн ий електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Ріхтеру В.В.

У судове засідання з`явились особа, щодо якої складено протокол № 152, а також прокурор Офісу генерального прокурора Підгорний Д.В.

Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про місце, дату та час розгляду справи було повідомлено належним чином, проте представник у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомлені, заяв не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати розгляд у відсутність представника автора протоколу №152

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання чи належить до його компетенції розгляд даної справи.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-6 цього кодексу.

Згідно правил ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Виключної підсудності у справах про адмінправопорушення за ст.172-6 КУпАП не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 КУпАП протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, разом з іншими матеріалами у триденний строк з моменту його складення надсилається до місцевого загального суду за місцем вчинення такого правопорушення.

У протоколі № 152 зазначено, що місцем вчинення правопорушення є місце колишньої роботи ОСОБА_1 що пов`язане із подальшим припиненням роботи, тобто Міністерство оборони України, що знаходиться за адресою м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Так, місцезнаходження працедавця не дорівнює місцю виникнення обов`язку подавати декларацію, а тим більше, місцю вчинення правопорушення.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1 , після звільнення він на роботі не з`являвся. До робочого місця його не допускали та взагалі, Міністерство оборони є режимним об`єктом, та для входу не який необхідна перепустка, яку у нього забрали після звільнення. Після звільнення з роботи, вільного доступу на колишнє робоче місце у нього не було, правових підстав перебувати на робочому місці не було.

Додатково на питання суду ОСОБА_1 пояснив, що коли складали протокол, то в нього взагалі не запитували, де саме він подавав свою декларацію, таке питання не обговорювалося. Чому місцем вчинення правопорушення зазначено колишнє місце роботи йому не відомо.

На запитання суду, прокурор в судовому засіданні зазначив, що дійсно у протоколі зазначено як місце вчинення правопорушення, колишнє місце роботи ОСОБА_1 . Чому так, пояснити не зміг. Зазначив, що місцем вчинення даного правопорушення, могло бути будь-яке місце, а тому правильно вважати, що місцем вчинення правопорушення є м. Київ. У такому виді, як складено протокол, будь-яке місце вчинення правопорушення, є припущенням.

На думку суду, у такому разі є хибним визначати місце вчинення правопорушення за юридичною адресою працедавця.

Місце вчинення правопорушення має визначаються у кожному випадку складення протоколу відповідно до фактичного місця фізичного перебування суб`єкта декларування.

За таких обставин суд приходить до висновку, що правильно визначеним місцем вчинення правопорушення можна вважати лише місце проживання ОСОБА_1 .

Крім того, зазначений висновок повністю узгоджується з ч.4 ст.11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб - місцем проживання), у тому числі якщо інформаційна, телекомунікаційна, інформаційно-телекомунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці. Місцезнаходження (місце проживання) сторін визначається відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо),у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. А частиною 6 цієї ж статті передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Однак, чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

У судовому засіданні ОСОБА_1 також зазначив, що він постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 , в тому числі, підтверджується й особовою карткою державного службовця, що долучена до протоколу.

Вказане місце проживання й може бути, в тому числі, місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Проте, як встановлено судом, питання місце скоєння правопорушення, не було предметом вивчення особи, яка склала протокол.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень особи, щодо якої складено такий протокол, питання місця вчинення правопорушення дійсно не обговорювалося та не вирішувалося.

Убачається, що фактично місце вчинення не з`ясовувалося належним чином, та має місце лише припущення особи, яка склала протокол.

Об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення), а тому пояснення ОСОБА_1 щодо неможливості подати декларацію за місцем колишньої роботи суд вважає обґрунтованими.

За змістом ст. ст.279-280КУпАП справа про адміністративне правопорушення суддею повинна розглядатися у межах обставин, які зазначені у протоколі про правопорушення, суд не може їх змінювати чи виключати.

Згідно з вимогами ст.ст.213, 221 КУпАП суд уповноважений лише розглядати підсудні йому справи.

При цьому, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

За таких обставин Солом`янським судом м. Києва не може бути розглянута справа щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо її підсудністю цьому суду.

Обставини щодо місця проживання та щодо місця вчинення нею правопорушення мають бути відображені у протоколі належним чином.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», норми КУпАП не забороняють вмотивованою постановою суду повернути протокол про адміністративне правопорушення для належного оформлення, в тому числі для подальшого направлення за підсудністю.

Тому суд, врахувавши все вищевикладене, приходить до висновку про необхідність повернути наданий адміністративний матеріал до Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України для належного визначення місця проживання особи та місця вчинення правопорушення.

Додатково суд зазначає, що у судовому засіданні не здійснювався розгляд матеріалів провадження по суті, розглядалось виключно питання підсудності зазначеної справи Солом`янському суду м. Києва.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015№2-рп/2015 положення частини другої ст. 294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою ст. 284 цього кодексу, а отже, постанова судді про повернення матеріалу оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 276, 278, суд

П О С Т А Н О В И В :

Повернути адміністративні матеріали щодо вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КУпАП до Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України для доопрацювання.

Постанова оскарженню не підлягає та набирає законної сили з дня її складення.

Суддя Ріхтер В.В.