ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/293/22 Справа № 208/7694/21 Суддя у 1-й інстанції - Савранський Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Редька С.М. на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року у період з 20 серпня 2021 року по 26 серпня 2021 рік під час проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування щодо додержання законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 встановлено, що останній, будучи посадовою особою, відповідальною за додержання законодавства про працю, допустив порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, абз. 1 постановляючої частини постанови № 413.

20 серпня 2021 року в ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , яке зафіксовано засобами відеотехніки, встановлено, що за місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 - Дніпропетровська обл., м, Кам`янське, територія міського парку гріль-бар по вул. Курській дві фізичні особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували на території зазначеного гриль-бару та виконували обслуговування відвідувачів у якості кухара та офіціанта, а саме приготування страв на мангалі, з якими ФОП ОСОБА_1 не було укладено договори.

Скориставшись ст. 63 Конституції України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від надання пояснень відмовились.

Під час проведення інспекційного відвідування до вивчення та розгляду ФОП ОСОБА_4 не надано наказів (розпоряджень) про прийняття двох фізичних осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на роботу та укладених трудових договорів у письмовій формі з ФОП ОСОБА_4 , які були допущені до роботи 20 серпня 2021 року.

З огляду на викладене ФОП ОСОБА_4 допустив порушення вимог ч. 1 ст. 21, ст. 24 КЗпП України.

20 серпня 2021 року ФОП ОСОБА_4 фактично допущено двох працівників, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без повідомлення про прийнятті працівника (працівників) на роботу до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17 червня 2015 року №413, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 41 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та закрити справу за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник зазначає, що ані він, ані ОСОБА_4 не були повідомлені про дату та час розгляду справи, про наявність постанови дізнався 05 січня 2022 року та одразу подав клопотання про видачу копії судового рішення, яку отримав 11 січня 2022 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що працівниками ГУ Держпраці у Дніпропетровській області були грубо порушені вимоги ст. 19 Конституції України, оскільки останні не надали на вимогу суду документи, які слугували підставами для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 . Вважає, що ГУ Держпраці у Дніпропетровській області перевищив свої повноваження, здійснивши тлумачення змісту правочинів, а саме вирішивши, що цивільно-правові правочини №10 та №11 є трудовими договорами. Вказує, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме не зрозумілий час та суть вчиненого правопорушення, а також при ознайомленні ОСОБА_1 з ним було порушено право останнього на захист.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Редько С.М. не з`явились, були повідомлені про час, місце та дату розгляду справи належним чином, жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому у відповідності до ст. 294 КУпАП розгляд справи проведено без вказаних осіб.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 11 листопада 2021 року за відсутності учасників справи. З матеріалів слідує, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 11 січня 2022 року, апеляційна скарга ним подана до суду першої інстанції 20 січня 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності учасників справи та копію оскаржуваної постанови захисник отримав 11 січня 2022 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою останнього (а.с.35), а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у суді першої інстанції не були дотримані вимоги закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, що вплинуло на правильність прийняття рішення, а викладені у постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши доводи апеляційної скарги, а також складені відповідними посадовими особами процесуальні документи та прийняті рішення, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 наведених вище вимог закону не врахували як посадові особи, що проводили перевірку з обставин дотримання вимог трудового законодавства, так і суд першої інстанції при прийнятті судового рішення, у тому числі, судом неповно досліджені обставини справи, не враховані положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини, не дано оцінку всім зібраним у справі доказам та складеним процесуальним документам, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_1 послався на протокол про адміністративне правопорушення та акт інспекційного відвідування № ДН-9500/1408/АВ від 26 серпня 2021 року, якими зафіксовано факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства про працю, а також долученими до них документами.

Як слідує із матеріалів справи дійсно трудовий договори між ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладались.

В матеріалах справи також відсутні цивільно-правові договори, які укладались між ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі яких було зроблено висновок про порушення законодавства про працю, що перешкоджає суду перевірити достовірність та обґрунтованість складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, позицію суду у справах Малофєєва проти Росії ( Malofeyevav. Russia , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), в яких ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що …суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постійній основі працювали у ФОП ОСОБА_1 , підлягали внутрішньому трудовому розпорядку та отримували за виконану роботу заробітну плату, що б свідчило про наявність між ними трудових відносин.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 навіть не давали жодних пояснень з цього приводу, що вказує на недостатність зібраних матеріалів на підтвердження складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір у письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Апеляційний суд також вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатньо доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Тому апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, про доведеність його винуватості в скоєнні даного правопорушення, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.

За вище викладених обставин апеляційний суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність складу даного адміністративного правопорушення визнаються обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Редьці С.М. строк на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Редька С.М. - задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП скасувати та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І. Крот