Справа № 201/1401/22
Провадження №3/201/1266/2022
ПОСТАНОВА
Іменем України
11 лютого 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Батуєв О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює на посаді військовослужбовця військової служби за контрактом осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 , старший офіцер відділу персоналу військової частини НОМЕР_1 , притягнутого за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.02.2022 року А5617 № 4, 07 лютого 2022 року о 12 год 00 хв. майор ОСОБА_2 зобов`язаний був (згідно розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 ) перебувати на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та виконувати службові обов`язки згідно займаної посади. Відповідно до рапорту (Вх.№ 369 від 07.02.2022) начальника відділу персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 , майор ОСОБА_2 без належного на те дозволу о 12 годині 00 хвилин залишив територію військової частини НОМЕР_1 та повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 лише 10.02.2022.

Відповідно до пояснень старшого сержанта ОСОБА_4 та майора ОСОБА_5 старший офіцер відділу персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 до розташування військової частини НОМЕР_1 повернувся лише 10 лютого 2022 року.

Також повернення майора ОСОБА_2 10.02.2022 до розташування військової частини НОМЕР_1 підтверджується у рапорті безпосереднього начальника відділу персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 (Вх.№ 427 від 10.02.2022).

З пояснень майора ОСОБА_2 , останній стверджує, що був відсутній на службі з 13 години 00 хвилин 07.02.2022, а також 08 та 09 лютого без поважних на те причин, а повернувся 10.02.2022 року. Також встановлено його небажання надалі проходити військову службу у зв`язку із особистим переконанням.

10 лютого 2022 року було встановлено факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 без дозволу на те своїх командирів, без поважних причин та з метою ухилення від виконання службових обов`язків, після його повернення до розташування частини.

Загальна тривалість відсутності майора ОСОБА_2 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 12 год. 00 хв. 07.02.2022 та в подальшому поверненні до розташування військової частини НОМЕР_1 лише 10 лютого 2022 року о 10 год. 00 хв. складає 2 (дві) доби 22 год. 00 хв.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-11 КУпАП, такі дії, як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб - тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк до п`яти діб.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, такі дії, як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб - тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

Відповідно до ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду - тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Указ Президента України від 26 вересня 2016 року N 411/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15", не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Враховуючи вищезазначене та лист-роз`яснення Верховного суду України від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18, яке надійшло на адресу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, в якому зазначено, що Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». З огляду на зазначене Верховний Суд, забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє. Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення на території України діє особливий період.

До матеріалів справи додану клопотання ОСОБА_2 , в якому він просив розглянути справу про адміністративне правопорушення відносно нього без його участі. Також пояснив, що з матеріалами справи згідний, за свій вчинок не шкодує, дані обставини зумовлені відсутністю бажання подальшого проходження військової служби у зв`язку з особистим переконанням.

Суд, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх на відповідність вимогам Кодексу про адміністративні правопорушення України, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст.245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст.252КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, судом встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні цього правопорушення підтверджується матеріалами справи: протоколом про військове адміністративне правопорушення А5617 №4 від 10 лютого 2022 року, власними поясненнями правопорушника, поясненнями ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та рапортами начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 07.02.2022 року та від 10.02.2022 року.

Вважаю, що у справі достатньо доказів, прямо передбачених ст. 251 КУпАП для повного, всебічного і об`єктивного розгляду цієї справи.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При призначенні ОСОБА_2 адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суть його вини, майновий стан і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

Відповідно до статті 34 КУпАП судом пом`якшуючих і обтяжуючих обставин адміністративної відповідальності не встановлено.

Тому суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, доведена і вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 173-2, ст. ст.251, 268 КУпАП України,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 496, 20 (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).
Згідно ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Постанова набрала законної сили ____________ 2022 року.

Суддя: О.В.Батуєв