Справа №950/2630/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Чхайло О. В.
Номер провадження 33/816/135/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря Баришевої А.І. особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника адвоката Фомінова Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Фомінова Р. М. на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 21 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 27.11.2021 року о 17:13 год. в с. Ворожба по вул. Кричевського, Сумського району Сумської області, керував автомобілем ВАЗ 2106, номерний знак: НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Фомінов Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, а постанову скасувати, оскільки суд першої інстанції оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надав, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, унаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат Фомінов Р.М. зазначає, що ОСОБА_1 дійсно відмовився на місці зупинки транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння шляхом перевірки на алкотест, оскільки дана перевірка на його переконання не дає достовірних результатів. Поліцейський після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу не висунув вимоги пройти такий огляд в медичному закладі, не доставив останнього для огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад, а натомість склав протокол про адміністративне правопорушення. У свою чергу, ОСОБА_1 повідомляв поліцейському про бажання пройти огляд в медичному закладі, проте останній відмовив йому в цьому.

Вказує, що складення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення без наявності відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я не відповідає вимогам закону, відповідно протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є недопустимим доказом та не може бути покладений в основу судового рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення, оскільки ОСОБА_2 не було роз`яснено його прав у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП, не запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, не роз`яснено наслідків відмови від огляду та безпідставно відмовлено у проходженні огляду в мед закладі.

Крім того, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_2 на огляд до медичного закладу, в якому б була відмітка про відмову ОСОБА_2 від огляду. Тому зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення про відмову ОСОБА_2 від такого огляду, без висунення поліцейським відповідної вимоги є безпідставним.

Наголошує на тому, що оскільки працівниками поліції не було дотримано вимог закону щодо проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, то такий огляд вважається недійсним.

В обґрунтуванні поновлення строку на апеляційне оскарження захисник зазначив, що 21.12.2021р. ОСОБА_2 належним чином не повідомлявся про дату і час проведення судового засідання та відповідно не був присутній в судовому засіданні. Тільки 11 січня 2022 року ОСОБА_2 отримав поштовий конверт з оскаржуваною постановою і 13 січня 2022р. звернувся до Сумського місцевого центру для надання БВПД для оскарження вказаної постанови. Після того, як були зібрані усі необхідні документи для оформлення безоплатної правової допомоги, в тому числі довідка з ДПС про розмір доходів, отримання якої з урахуванням вихідних днів потребувало додаткового часу, Сумський місцевий центр з надання БВПД прийняв від ОСОБА_2 заяву про надання БВПД 20 січня 2022р. і 21 січня 2022р. було видано доручення адвокату Фомінову Р.М. для надання ОСОБА_2 безоплатної вторинної правової допомоги в цій справі. Враховуючи, що 22.01.2022р. і 23.01.2022р. були вихідними днями, зустріч з клієнтом була призначена в понеділок 24 січня 2022р. Таким чином, апелянт вважає, що передбачений законом 10-ти денний строк на оскарження постанови суду у справі про адмінправопорушення був пропущений ОСОБА_1 з поважних причин.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвоката Фомінова Р.М., які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, та допитавши свідків, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Частиною 1 ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2021 року в судовому засіданні ОСОБА_1 дійсно не був присутній, копія постанови суду йому була направлена 30 грудня 2021 року, 11 січня 2022 року ОСОБА_1 отримав копію судового рішення, після чого звернувся до Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а 26 січня 2022 року адвокат Фомінов Р.М. оскаржив постанову в апеляційному порядку.

Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне поновити захиснику Фомінову Р.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 грудня 2021 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

Щодо постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 грудня 2021 року, яку захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Фомінов Р.М. просив скасувати, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно положення ст.ст. 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП України особа, яка притягується до адміністративної відповідальності між іншого, має право заявляти клопотання та при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) має що найменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

З матеріалів справи вбачається, що у визначену дату судового розгляду 21.12.2021 року до суду першої інстанції ОСОБА_1 не з`явився, в той же день суддя Лебединського районного суду Сумської області Чхайло О.В. розглянув справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та виніс постанову, якою притягнув останнього до адміністративної відповідальності (а.с. 12). При цьому будь які відомості про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в матеріалах відсутні.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд такі висновки суду першої інстанції вважає передчасними, оскільки враховує, що протокол відносно ОСОБА_1 було складено 27.11.2021 року, а тому, з урахуванням передбачених ст. 38 КУпАП строків накладення на особу адміністративного стягнення у разі доведення його вини у вчиненому, кінцевою датою накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення є 27.11.2022 року, тобто в суду фактично були тривалі процесуальні строки для забезпечення повного та об`єктивного розгляду матеріалів даної справи, за участі, чи належного повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що судом забезпечено не було.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта в частині порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, і як наслідок, ухвалення судом незаконного рішення, яке за вказаних обставин (порушення права особи на захист та доступ до правосуддя) підлягає безумовному скасуванню.

Відповідно до п.8 ст.294 КУпАп за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову і прийняти нову постанову.

При прийнятті нової постанови апеляційний суд дослідивши наявні в справі про адміністративне правопорушення матеріали встановив наступні обставини.

Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису (ч. 1ст. 251 КУпАП), а згідно ч. 2 ст.251КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тому, вирішуючи питання про постановлення нової постанови апеляційний суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази та наявний відеозапис і дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, знайшла своє підтвердження, оскільки підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 178516 від 27.11.2021, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала, та особу, що притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення та суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, протокол підписаний особою, яка його склала;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що вони були присутні в якості понятих, коли гр. ОСОБА_1 працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, як за допомогою приладу Драгер, так і в Лебединській лікарні, на що ОСОБА_1 категорично відмовився.

Апеляційний суд не вбачає підстав не довіряти зазначеним поясненням і крім того, ні ОСОБА_1 ні його захисник Фомінов Р.М. не заявляли жодних клопотань про безпосередній допит вказаних осіб в судовому засіданні.

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- відеозаписом, з якого встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2106, номерний знак: НОМЕР_1 , він був зупинений працівниками поліції, які при спілкуванні з водієм встановили наявність ознак стану сп`яніння, та запропонували пройти відповідний огляд. При цьому, як вбачається з відеозапису, Рой повідомив, що вживав пиво вранці. Пройти огляд на стан сп`яніння працівники поліції пропонували ОСОБА_5 декілька разів, роз`яснюючи наслідки такої відмови, і кожного разу ОСОБА_1 відмовлявся проходити огляд як на місці зупинку шляхом продуття приладу Драгер, так і не виявляв жодного бажання прослідувати до медичного закладу. Відмова від проходження відбувалася в присутності понятих.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому поліцейським правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно правових актів чи підзаконних нормативно правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, порядок якого закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Необхідно зауважити, що положення ст. 266 КУпАП не регламентують дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», оскільки лише ці нормативно-правові та підзаконні нормативно-правові акти регламентують процедуру фіксації відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду як на місці зупинки т/з, так і у закладі охорони здоров`я.

Так, відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічну вимогу містить і п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в МЮУ 10.11.2015 № 1408/27853 (із послідуючими змінами), згідно якої у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення були дотримані працівниками поліції при складанні протоколу.

Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що досліджені докази в своїй сукупності, попри твердження апелянтів, підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких, встановлених апеляційним судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, і тим паче, наполягав на проходженні огляду в Лебединській лікарні, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються дослідженим в суді апеляційної інстанції відеозаписом.

Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги і показання свідків - ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , які в суді апеляційної інстанції повідомляли, що ОСОБА_1 прохав у працівників поліції щоб йому забезпечили проходження огляду в Лебединській лікарні, оскільки такі пояснення повністю спростовуються матеріалами справи, та відеозаписом.

Крім того, доводи апелянта про те, що в матеріалах справи безпідставно наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а направлення на медичний огляд відсутнє, апеляційний суд вважає не обгрунтованими.

Так, як вбачається з матерів справи ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, так згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння.

З цих же підстав - скасування постанови суду першої інстанції та постановлення апеляційним судом нової, суд апеляційної інстанції не може визнати підставою для звільнення від відповідальності ОСОБА_1 твердження апелянта про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини, вважає, що ОСОБА_1 як водій т/з порушив вимоги п. 2.5 ПДР і відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому після скасування постанови судді суду першої інстанції останнього необхідно визнати винним у вчиненні цього правопорушення та накласти стягнення, установлене санкцією цієї норми закону, а також стягнути одночасно на користь держави судовий збір з урахуванням положень ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокту Фомінову Р.М. строк на оскарження постанови Лебединського районного суду Сумської області від 21 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Фомінова Р.М. задовольнити частково.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 21 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Платіжні реквізити для сплати штрафу:

Рахунок отримувача - UA0018001

Отримувач коштів ГУК у Сумській обл/Сумська обл./21081300

Код отримувача (ЄДРПОУ) 37970404

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Код банку (МФО) -899998.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UА0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.