Справа № 942/1429/21
Провадження № 33/810/14/22
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк 18 лютого 2022 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисника Матвєєвої Т.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Марківського районного суду Луганської області від 24 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючої в ФОП « ОСОБА_2 », фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 24 вересня 2021 року приблизно о 21.20 годині в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно своєї двоюрідної сестри ОСОБА_3 , а саме умисні дії фізичного характеру, які полягали у тяганні за волосся, шкрябанні її, що викликало у неї відчуття сильного фізичного болю.

В апеляційній скарзі, яка подана 10 січня 2022 року, Матвєєва Т.С. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати вищезазначену постанову судді та закрити провадження у справі.

Вважає дану постанову незаконною, та такою, що не відповідає нормам матеріального права, оскільки судом першої інстанції помилково встановлено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП України, можуть бути двоюрідні брати та сестри, але не враховано, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ 175200 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вказані відомості відсутні.

З цього приводу посилається на ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яка визначає, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 та потерпіла пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, та спільно проживають.

Стверджує, що суд першої інстанції невірно дослідив обставини справи, та надав неправильну оцінку доказам, оскільки відсутні докази вчинення домашнього насильства.

Вказує, що докази неповнолітніх осіб, суд взагалі не мав права брати до уваги.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на норми КАС України.

Також зазначає, що під час проголошення повного тексту постанови особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник присутні не були. Зазначає, що останнім днем подачі апеляційної скарги є 07.01.2022 - вихідний день, а отже днем останнім днем є 10.01.2022 року (перший робочий день), тому вважає, що апеляційна скарга подається в межах процесуального строку.

В судовому засіданні захисник Матвєєва Т.С. просила поновити строк апеляційного оскарження, зазначивши, що повний текст складено та оприлюднено 29 грудня 2021 року, а під час проголошення повного тексту постанови вони з ОСОБА_1 присутні не були.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як видно з матеріалів справи, захисник Матвєєва Т.С. та ОСОБА_1. не були присутній в судовому засіданні 24 грудня 2021 року, копію постанови ОСОБА_1 отримала 30 грудня 2021 року, апеляційну скаргу захисник Матвєєва Т.С. направила 10 січня 2022 року.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку оскарження постанови суду щодо ОСОБА_1 , в зв`язку з чим апелянту слід поновити строк оскарження постанови суду.

Заслухавши пояснення захисника Матвєєвої Т.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших визначених законом обставин зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Ці вимоги закону у повній мірі були дотримані при вирішенні справи судом першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Згідно з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

У протоколі серії ВАБ № 175200 від 28 вересня 2021 року вказано, що 24 вересня 2021 року приблизно о 21.20 годині в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно своєї двоюрідної сестри ОСОБА_3 , а саме умисні дії фізичного характеру, які полягали у тяганні за волосся, шкрябанні ОСОБА_3 , що викликало у неї відчуття сильного фізичного болю.

У відповідності до національного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти Російської Федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, також підтверджуються письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 .

Захисник не навів належного мотивування щодо неможливості брати до уваги докази неповнолітніх осіб.

З цього приводу слід зауважити, що письмові пояснення свідка ОСОБА_6 , 2013 року народження не єдиними та вирішальними доказами у справі.

Частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на інших родичів, таких як двоюрідні брати і сестри.

Отже, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, можуть бути двоюрідні брати та сестри, що було достовірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом.

Доводи апелянта про невірну оцінку судом першої інстанції фактичних обставин справи не знайшли свого підтвердження.

Об`єктивних причин ставити під сумнів висновки суду про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, які є належними та допустимими, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, давали суду підґрунтя прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

З врахуванням викладеного, підстави для закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ

Поновити захиснику Матвєєвій Т.С. строк апеляційного оскарження постанови судді Марківського районного суду Луганської області від 24 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу Матвєєвої Т.С. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, постанову судді Марківського районного суду Луганської області від 24 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук