Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Стельниковича С.А. на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 24.11.2021 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Як встановив суд, з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, 2 листопада 2021 року о 700 годині на вул. Київській, 10 в м. Обухові Київської області ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на автомобілі "Iveco" д/н НОМЕР_2 за маршрутом регулярних перевезень "Обухів-Київ" без одержання дозволу органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, чим порушив вимоги ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

В апеляційній скарзі захисник Стельникович С.А. просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про порушення суддею норм процесуального права, оскільки судове засідання не проводилося, судовий процес не фіксувався, він і його підзахисний до залу суду не запрошувалися.

Захисник викладає диспозицію ст.164 КУпАП і вказує, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено належних і допустимих доказів вчинення правопорушення, зокрема, доказів на підтвердження відсутності дозвільних документів на здійснення господарської діяльності (довідки ДПІ про відсутність державної реєстрації господарської діяльності), відсутності у особи статусу фізичної особи-підприємця, систематичності дій особи, щодо якої складено протокол, мети - отримання прибутку, а також не додано пояснення свідків про отримання грошових коштів саме за здійснення конкретної діяльності та про обставини правопорушення. Що стосується змісту протоколу, то в ньому відсутні дані про точні обставини вчинення правопорушення, яким чином здійснювалася господарська діяльність, де, кому та коли надавались послуги з перевезення, а також відсутня інформація про системність, регулярність і тривалість господарської діяльності, розмір та обсяг отриманого прибутку, посилання на нормативний акт із зазначенням конкретної статті. Особа, яка склала протокол, обмежилась лише посиланням на здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності у сфері транспортних послуг без одержання ліцензії, у той час як суть порушення в повній мірі викладено не було, зокрема, не вказано про наявність документального підтвердження отримання матеріальних чи нематеріальних благ ОСОБА_1 за надання послуг вартісного характеру, тобто відсутня об`єктивна сторона складу правопорушення. Під час складання протоколу в салоні автомобіля пасажирів або інших осіб не було, що унеможливлює надання послуг з перевезення.

Враховуючи положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини в рішеннях "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", "Карелін проти Росії", суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі, яка по суті становить виклад обвинувачення, винуватість у скоєнні якого має доводитися в суді, а так само самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Диспозиція ст.164 КУпАП є бланкетною, а тому при визначенні складу правопорушення необхідно встановити, чи провадить особа господарську діяльність і чи має вона державну реєстрацію як суб`єкт господарювання. Часом вчинення правопорушення в протоколі вказано 02.11.2021, тобто якщо правопорушення і мало місце, то вчинено одноразово. Отже, за викладених у протоколі обставин діяльність ОСОБА_1 не можна назвати ні регулярною, ні постійною, ні тимчасовою, що є обов`язковими ознаками господарської діяльності. З огляду на викладене згідно з ст.62 Конституції України суд повинен був витлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь і закрити провадження у справі.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, поважність причин пропуску якого захисник мотивує тим, що ні він, ні ОСОБА_1 участь у розгляді справи не брали, у визначений ст.285 КУпАП строку копія постанови їм не вручалася та не висилалася. Копію постанови суд направив поштою 05.01.2022 і ОСОБА_1 отримав її лише 17.01.2022.

До апеляційного суду ОСОБА_1 і захисник Стельникович С.А., які повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися і відомості про поважні причини неявки не надали. А тому згідно з ч.6 ст.294 КУпАП їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подана захисником 26.01.2022, тобто з пропуском встановленого строку.

ОСОБА_1 і захисник участь у розгляді справи не брали, копія постанови відповідно до супровідного листа направлена ОСОБА_1 29.12.2021 (а.с.17), тобто без дотримання встановленого ст.285 КУпАП строку. Поштове відправлення здано у поштове відділення 05.01.2022 і отримане ОСОБА_1 17.01.2022, що підтверджується даними про відстеження поштових відправлень за трек-номером (а.с.29-30). Враховуючи те, що подання апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого судового рішення, і що апеляційна скарга подана без невиправданої затримки, строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях ОСОБА_1 .

Як пояснив ОСОБА_1 при складанні протоколу, 2 листопада 2021 року він підвіз робітників з м. Обухова до станції метро "Видубичі" в м. Києві на автомобілі "Iveco" д/н НОМЕР_2 . Він має ліцензію на перевезення пасажирів, але не має дозволу Київської міської державної адміністрації. На момент його зупинки в салоні знаходилися 9 пасажирів. Вартість квитка становила 35 гривень (а.с.2).

Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.

За змістом диспозиції відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності, передбачена ст.164 КУпАП, настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі, якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

У відповідності з вимогами ст.ст.9, ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт" на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів видається ліцензія. Документами для регулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і, серед іншого, містить дані про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення з викладом об`єктивної сторони відповідно до диспозиції, а так само нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане порушення.

Оскільки ОСОБА_1 , як це вбачається зі змісту протоколу, ніде не працює, то, надаючи послуги з перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, він повинен був отримати, серед іншого, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, якого у нього не було.

І всупереч твердженням захисника суть вчиненого ОСОБА_1 порушення не полягала у здійсненні господарської діяльності у сфері транспортних послуг без одержання ліцензії.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, або відшукувати докази, оскільки це є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є абсолютно формальними. Жодних даних, які б свідчили про такі порушення суддею апеляційна скарга не містить.

Відсутність у матеріалах справи довідки ДПІ про відсутність державної реєстрації господарської діяльності, доказів того, що особа не є фізичною особою-підприємцем, не має значення, оскільки не відноситься до суті адміністративного правопорушення відповідно до протоколу. Суб`єкт правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є загальним, а тому ним може бути і особа, яка не зареєстрована як фізична особа-підприємець. І посилання захисника на те, що в справі немає доказів отримання доходів саме за здійснення конкретної діяльності, є надуманими і спростовуються поясненнями ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що особою, уповноваженою на складання протоколу, було виявлено вчинення адміністративного правопорушення, а саме, факт надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень без відповідного дозволу, що ОСОБА_1 не заперечувалось, ті обставини, про які зазначає захисник, зокрема, системність, регулярність, тривалість діяльності, кому він надавав послуги, не є обставинами, які підлягають з`ясуванню у цій справі, згідно з ст.280 КУпАП.

Справа не містить даних про недотримання суддею процедури судового розгляду, зокрема, не запрошення порушника і захисника, які знаходились у суді, до залу судового засідання і розгляд справи без їх участі. Разом з тим, про порушення прав, оскільки справа розглянута без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і захисника, останній не зазначає. І їх неявка до суду апеляційної інстанції свідчить про небажання реалізувати вказане право. Відтак, відсутні підстави вважати, що суддею були порушені норми процесуального права.

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і з дотриманням загальних правил накладення стягнення настільки, наскільки це було можливо з урахуванням наявних у справі відомостей, в мінімальному розмірі.

Таким чином постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику Стельниковичу Сергію Анатолійовичу строк апеляційного оскарження постанови судді Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника Стельниковича Сергія Анатолійовича залишити без задоволення, а постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /одна тисяча/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн