ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП, за апеляційною скаргою Ігнатенко Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Cтягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Відповідно до постанови, - 17.05.2021 року о 15.11 год. в м. Ужгороді на перехресті вул. Гойди - Т. Масарика, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «PEUGEOT 407», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками стану наркотичного сп`яніння (неприродня блідість, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря в закладі охорони здоров`я відмовився, велась безперервна відеофіксація, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Ігнатенко С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Всупереч наведеним вимогам закону, суд належним чином не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.251 КУпАП, доказами у справах про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є помилковими, з огляду на таке.

Як вбачається із наданих працівниками поліції відеозаписів, - під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками патрульної поліції було порушено право апелянта на професійний правовий захист.

Відповідно до ст. 268 КУпАП Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

За ч. 4 ст. 256 КУпАП, - при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз 'яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Конституційною нормою прямої дії ч. 1 ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Будь-яке провадження у справах про адміністративні правопорушення розпочинається зі складання відносно особи протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому, з огляду на вищенаведені імперативні норми, особі відносно якої розпочинається здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення гарантується законодавцем право на професійну правничу допомогу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи (в т.ч. із відеоматеріалів з нагрудної бодікамери працівника поліції), - ОСОБА_1 працівниками поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення права та обов`язки особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в т.ч. щодо можливості користуватися правовою допомогою захисника, своєчасно роз`ясненні не були, як власне і не було роз`яснено правові наслідки відмови ним від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному медичному закладі згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопоруиіенпя; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з відеоматеріалів (відеофайл з назвою «», період запису з 9 хв. по 11 хв.), фактично мала місце ситуація за якої працівники поліції зв`язавшись із диспетчером поліції та дізнавшись від останнього, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортним засобом за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, вирішив запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога. При цьому, працівник поліції на виявлення у ОСОБА_1 будь-яких ознак наркотичного сп`яніння не посилається.

Далі працівник поліції починає розмову із ОСОБА_1 , розповідає про складення відносно нього матеріалів за непристебнутий пасок безпеки та за керування транспортним засобом будучи тимчасово обмеженим у керуванні органом ДВС через борги по аліментам, після чого працівник поліції каже ОСОБА_1 , що йому буде запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога.

Далі, працівник поліції не вказуючи на наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, говорить останньому про те, що той пройде огляд у лікаря нарколога або він може відмовитися і тоді буде складено протокол за ст. 130 КУпАП.

На пропозицію пройти огляд ОСОБА_1 свідомо не відмовився, а тільки сказав, що він поспішає на службову нараду, а тому просив пройти огляд після наради. Проте, працівник поліції без роз`яснення ОСОБА_1 права на правничу допомогу адвоката та реальних наслідків відмови від проходження огляду, починає наполягати на проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога, підганяючи ОСОБА_1 з прийняттям рішення та здійснюючи на нього психологічний тиск з метою отримання ствердної відмови та швидшого складання стосовно ОСОБА_1 адмінматеріалів. Хоча, як вбачається із наявних у справі відеозаписів, загальна поведінка ОСОБА_1 його прямих намірів відмовлятися від проведення огляну на стан сп`яніння не демонструвала.

Як наслідок, ОСОБА_1 сказав, що він зараз не може пройти огляд, не усвідомлюючи в той момент тієї обставини, що така відповідь може кваліфікуватися як окремий склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність.

Відразу після цього (остання хвилина відеофайлу з назвою «») працівник поліції каже, що фіксує факт відмови, пропонує ОСОБА_1 сісти в його автомобіль зачекати та вкінці роз`яснює останньому його права, зокрема, на правничу допомогу.

Як наслідок, ОСОБА_1 зв`язався із фахівцем в галузі права, який спочатку по телефону, а потім приїхавши безпосередньо на місце порадив ОСОБА_1 пройти огляд у лікаря нарколога, що зафіксовано відеофайлом.

З наступних відеоматеріалів, які наявні у справі, вбачається, що ОСОБА_1 та особи, які надавали йому правничу допомогу (в т.ч. прибувший на місце адвокат), заперечували факт відмови та наполягали на проходження огляду у лікаря нарколога, однак, працівники поліції відмовляли у проходженні огляду з тих мотивів, що вони вже заповнили протокол про адміністративне правопорушення за відмовою ОСОБА_1 та необхідне для проходження огляду направлення працівники поліції не виписували.

На відеофайлі з назвою «» (період запису з 10 хв. 10 сек. по 10 хв. 20 сек., період доби 17.05.2021 року з 16 год. 23 хв. 31 сек. по 16 год. 23 хв. 41 сек.) видно, що працівник поліції питається у адвоката, що той порадить ОСОБА_1 . У відповідь адвокат радить поїхати на огляд, проте працівник поліції каже: «на огляд вже їхати не можемо так як зафіксували відмову». Тобто самі працівники поліції відмовляють ОСОБА_1 у проходженні огляду на стан сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушеннята поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності(ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Судом першої інстанції помилкового не взято до уваги, що безпосередньо у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 542308 від 17.05.2021 року (а.с.1), ОСОБА_1 у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» надав наступні пояснення: «з висновками протоколу не згідний, на момент складання протоколу за порадою адвоката я погодився пройти огляд в лікаря нарколога».

Також, згідно наявних у справі письмових пояснень від 04.08.2021 p., які є окремим доказом у справі відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, ОСОБА_1 пояснив, що наміру відмовлятися від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога на пропозицію працівників поліції він не мав. Коли працівник поліції запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога він не відмовлявся, а тільки повідомив інспектору, що запізнюється на службову нараду до керівництва та декілька разів просив інспектора поїхати на освідчення після закінчення наради. Під час цієї розмови працівник поліції своїм коротким запитанням «тобто ви відмовляєтеся?» підловив ОСОБА_1 на відповіді «да», яку було витлумачено як відмову від проходження огляду в цілому, тоді як ОСОБА_1 мав на увазі, що не може поїхати відразу, оскільки має йти на нараду та не заперечував пройти огляд після такої. При цьому, ОСОБА_1 пояснює, що питання сформоване працівником поліції не було розгорнуте [інспектор тільки сказав: «тобто ви відмовляєтеся?»] та пролунало після його слів «зараз я не можу», а тому ОСОБА_1 його зрозумів як про поїздку до закладу охорони здоров`я саме в момент розмови, а не як про відмову від проходження огляду в цілому. Те, що слова ОСОБА_1 працівником поліції у майбутньому будуть витлумачені як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння в цілому ОСОБА_1 не усвідомлював. Тим більше, що на той момент працівник поліції не роз`яснив йому право на професійну правничу допомогу адвоката, яке гарантоване кожному відповідно до ч. 1 ст. 59 Конституції України.

Крім того, суд звертає увагу на вимоги ч. 4 ст. 266 КУпАП та п. 9 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 p., далі - Інструкція № 1452/735), згідно якого: з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Як видно з матеріалів відеозаписів боді-камер поліцейських, долучених до матеріалів справи, особи, які надавали ОСОБА_1 правничу допомогу (в т.ч. адвокат) прибули на місце зупинки транспортного засобу в межах двох годин з моменту зупинки (прибув адвокат о 16 год 16 хв. час зупинки 14 год. 53 хв. тієї ж доби), а тому працівники поліції необгрунтовано відмовили у доставлені ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я з метою проведення огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, ОСОБА_1 не мав можливості пройти огляд самостійно у лікаря нарколога протягом двох годин з моменту зупинки, оскільки згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП прямо передбачено, що огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, тоді як працівники поліції відмовили ОСОБА_1 у проходження огляду по надуманим причинам. Також працівники поліції не виписали йому направлення, як того вимагає п. п. 8, 12 розділу II Інструкції № 1452/735 (у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровая. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку І до цієї Інструкції).

Одночасно з цим, проведення огляду за відсутності працівника поліції та за відсутності направлення, виписаного працівником поліції, тягне за собою в силу вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП (огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним) недійсність огляду.

За змістом ч.1 ст. 130 КУпАП самостійним складом правопорушення є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

При цьому, якщо мова йде про виявлення ознак наркотичного сп`яніння, то огляд проводить виключно в у закладі охорони здоров`я.

У свою чергу, пунктом 6 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 р. № 1395, встановлено: у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 542308 від 17.05.2021 p., жодних відомостей про його складення у присутності двох свідків, які б засвідчили факт відмови гр. ОСОБА_1 та його дії щодо ухилення від огляду, поліцейськими не зазначено.

З відеозаписів долучених до матеріалів справи видно, що свідки для фіксування факту відмови ОСОБА_1 , як того вимагає чинна Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджена наказом МВС від 07.11.2015 р. №1395), працівниками поліції взагалі не були залучені.

Суд першої інстанції зазначене до уваги помилково не взяв з тих мотивів, що чинна ст. 266 КУпАП не потребує наявності двох свідків для фіксування відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Однак, слід наголосити, що жодною нормою чинного законодавства, в т.ч. ч. 2 ст. 266 КУпАП, іншого належного та допустимого способу, окрім як у присутності двох свідків, фіксувати факт можливої відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я не передбачено.

Норма ч. 2 ст. 266 КУпАП визначає порядок фіксування проведення огляду водія на стан сп`яніння працівником поліції, проте зазначена процесуальна норма не визначає у який спосіб повинна бути зафіксована відмова водія від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога.

Таким чином, прийняття відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння саме у закладі охорони здоров`я повинно бути здійснено працівниками поліції виключно у присутності двох свідків, як це прямо передбачено чинною нормою пункту 6 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 р. №1395.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має вишивати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, при застосуванні адміністративного стягнення судом наголошувалось про врахування ним даних про особу ОСОБА_1 , що слід трактувати як формування передчасних висновків суду щодо винуватості особи, незалежно від фактичних обставин, які мали місце при складанні відносно ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи із ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ігнатенко Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага