Номер провадження: 33/813/259/22
Головуючий у першій інстанції Жижка О.В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 454,00 гривень.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17.08.2021 року серії ДПР18 № 168864 водій ОСОБА_1 17.08.2021 року о 12:05 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Косвіна, керував автомобілем «Chevrolet Aveo», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Drager» та у медичному закладі у присутності двох свідків відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 грудня 2021 року та закрити провадження у справі за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що:

- до протоколу були внесені додаткові записи після його підписання водієм та вручення йому копії, зокрема щодо дати та місця судового засідання та факту передачі транспортного засобу гр. ОСОБА_2 , в той час, як від керування транспортним засобом водія відсторонено не було;

- відеозапис, наявний у матеріалах справи, спростовує перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, як і наявність у нього ознак цього;

- незрозумілим є сформульоване у протоколі обвинувачення;

- не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі;

- на відео не зафіксовано повідомлення працівниками поліції своїх імен та посад, встановлення осіб свідків, повідомлення водію марки та характеристик алкотестара та точної назви медичного закладу, оголошення прав та відповідальності у випадку відмови від проходження огляду;

- працівниками поліції не було направлено водія у заклад охорони здоров`я у встановленому законом порядку.

Окрім того, апелянт просить допитати ОСОБА_2 та інспектора СРПП сектору превенції ВП№2 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта Попова В.О., долучити копію протоколу, отриману водієм.

У судовому засідання ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та зазначив, що продувати драгер відмовився через епідеміологічну ситуацію у країні.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне від 17.08.2021 року серії ДПР18 № 168864, відповідно до якого 17.08.2021 року о 12:05 водій ОСОБА_1 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Косвіна, керував автомобілем «Chevrolet Aveo», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Drager» та у медичному закладі у присутності двох свідків відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- змістом відеозапису, наданих співробітниками поліції, з яких вбачається, що 17.08.2021 року водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Drager» та від проходження медичного огляду у медичному закладі на стан сп`яніння у присутності двох свідків відмовився у встановленому законом порядку;

- письмовими поясненнями від 17.08.2021 року ОСОБА_1 , у яких останній зазначив, що 16.08.2021 року у вечірній час вживав спиртні напої, а 17.08.2021 року керував автомобілем «Chevrolet Aveo», та біля м. Чорноморськ був зупинений співробітниками поліції. На місці продувати прилад «Drager» відмовився, в медичний заклад на медичний огляд їхати також відмовився. Пояснення написано власноруч.

Апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про виклик у судове засідання для допиту ОСОБА_2 та інспектора СРПП сектору превенції ВП№2 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта Попова В.О., оскільки, на переконання апеляційного суду, наявні у справі докази є такими, що узгоджуються між собою та є достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та не потребують додаткового дослідження показів поліцейських, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення та свідків, засвідчивши відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Посилання ОСОБА_1 на те, що від проходження огляду у медичному закладі він не відмовлявся, спростовуються наявним у справі відеозаписом та письмовими поясненнями від 17.08.2021 року самого ОСОБА_1 .

Посилання ж апелянта на те, що відеозапис, наявний у матеріалах справи, спростовує перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, як і наявність у нього ознак цього, як і посилання на неповідомлення водію марки та характеристик алкотестара та точної назви медичного закладу є безпідставними та такими, що до уваги апеляційним судом не приймаються з огляду на відмову водія від проходження такого огляду, що як зазначено вище є самостійною подією адміністративного правопорушення та тягне за собою відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, наявність чи відсутність стану алкогольного сп`яніння у водія у даному випадку не може вважатись обставиною, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, адже сам факт відмови, яку було зафіксовано у поясненнях свідків та у протоколі від 17.08.2021 року серії ДПР18 № 168864 вважається подією адміністративного правопорушення та тягне за собою відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на незрозумілість обвинувачення є безпідставними, враховуючи зміст протоколу, складеного за фактом відмови водія, що керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння у порушення п.2.5 ПДР України, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Самостійно до медичного закладу для огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не звертався.

Не приймає апеляційні суд до уваги, як підстави для скасування оскаржуваної постанови, і доводи апелянта про те, що керування не було передано ОСОБА_2 , протокол було складено на наступний після вживання алкогольних напоїв день, у протоколі не вказано пристрою, на який проводився відеозапис, не зафіксовано повідомлення працівниками поліції своїх імен та посад, встановлення осіб свідків, оголошення водію прав та відповідальності у випадку відмови від проходження огляду, а також про те, що у матеріалах справи є тільки частина запису, а в тій, що немає, водій вказує, що повернеться і пройде огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки дуже поспішає.

Так, вищенаведені посилання апелянта не спростовують встановленої наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР. Окрім того, відповідні зауваження апелянта жодними доказами підтверджено не було ані у суді першої інстанції, ані під час звернення із апеляційною скаргою.

Окрім того апелянт загалом не заперечує щодо факту роз`яснення йому поліцейськими, передбачених ст. 268 КУпАП прав та відповідальності у випадку відмови від проходження огляду, встановлення осіб свідків та повідомлення своїх імен та посад, підкреслюючи лише відсутність такої фіксації у наявному у справі відеозаписі.

Відхиляє апеляційний суд і посилання апелянта на неповідомлення йому марки та характеристик алкотестара, з огляду на те, що відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції перед проведенням огляду на стан сп`яніння, поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на вимогу такої особи. ОСОБА_1 про бажання ознайомитись із відповідною документацією, відповідно до наявного у справі відеозапису, не виявляв, не повідомив про таке і протягом судового розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу на відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, відхиляючи посилання апелянта на неповідомлення йому поліцейськими у якому саме медичному закладі він повинен був пройти такий огляд.

Щодо зауважень ОСОБА_1 про те, що проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки він відмовився через епідеміологічну ситуацію та недотримання поліцейськими санітарних норм, апеляційний суд, відхиляючи їх як безпідставні, звертає увагу на те, що інструкція по експлуатації приладу Драгер Алкотест передбачає, що однією з умов проведення вимірювання є використання нового мундштука для кожної особи щодо якої проводиться перевірка.

Посилання ж на недотримання поліцейськими санітарних норм жодними доказами апелянтом не підтверджено, доказів звернення зі скаргою на будь-які дії/бездіяльність працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 168864 від 17.08.2021 року до суду не надано.

Зауважень на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 168864 від 17.08.2021 року ОСОБА_1 не складав.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що попри твердження апелянта про те, що, відмовляючись від проходження огляду на стан сп`яніння через відсутність на це часу він мав намір пройти відповідний огляд у медичному закладі, задля спростування підозри щодо його перебування у стані сп`яніння. Втім, доказів про проходження такого огляду ОСОБА_1 суду надано не було, як не було і повідомлено про вчинення спроб здійснення такого огляду взагалі.

Апеляційний суд звертає увагу також на те, що, відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух», юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, тобто у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі та у судовому засіданні щодо не перебування його у стані алкогольного сп`яніння, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

З постанови суду вбачається, що при визначенні виду та міри адміністративного стягнення у вигляді штрафу та позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко