Справа №461/9987/21
Провадження №3/461/100/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., з участю представника митного органу Лубоцького Б.І., захисника Бориславського А.Л., розглянувши матеріали, я кі надійшли від Львівської митниці Державної митної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), закордонний паспорт НОМЕР_1 , виданий 13.07.2016, орган видачі 4613, запис №893,

за ч.1 ст.483 Митного кодексу України,

встановив :

згідно протоколу про порушення митних правил, 06.09.2021 в зону митного контролю пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці в`їхав сідельний тягач, що використовувався, марки «MAN TGX», модельний рік випуску - 2014, маса 8018 кг, номер кузова - НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 12419,00 см3, тип двигуна -дизельний, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який переміщувався громадянином ОСОБА_1 згідно довіреності від 19.05.2020 року № 290 (НОІ287179) у митному режимі імпорт за попередньою митною декларацією типу IM ЕЕ №UA209180/21/040007. Як підставу для переміщення товару ОСОБА_1 до митного контролю подано наступні документи:

?Umowa sprzedazy samochodu без номеру від 03.09.2021 року;

?свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане компетентними органами Республіки Польща №DR/BAN 4068383 від 26.09.2017 року;

- довіреність від 19.05.2020 року № 290 (НОІ287179).

Відповідно до поданих документів, на митну територію України в митному режимі імпорт на адресу громадянина України ОСОБА_2 переміщується: сідельний тягач, що використовувався, марки «MAN TGX», модельний рік випуску - 2014, маса 8018 кг, номер кузова - НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 12419,00 см3, тип двигуна -дизельний, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Продавцем у товаросупровідних документах зазначена «Jerzy Urbanik» (38-207 Przysieki Trzcinica 570), вартість 23000,00 злотих РП, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 163047,00 гривень.

Під час митного контролю в кабіні водія ОСОБА_1 серед особистих речей (акт митного огляду №UА209040/2021/043081 від 08.09.2021), було виявлено документи:

*рахунок-фактуру (Faktura VAT) №FV/4/09/2021 від 03.09.2021;

*митна декларація Республіки Польщі (MRN) 21PL402010Е1333646 від 03.09.2021 року.

Відповідно до виявленого рахунок-фактуру (Faktura VAT) №FV/4/09/2021 від 03.09.2021 та митної декларації Республіки Польщі (MRN) 21PL402010Е1333646 від 03.09.2021 року з території Євросоюзу експортовано товар: сідельний тягач, що використовувався, марки «MAN TGX», модельний рік випуску - 2014, маса 8018 кг, номер кузова - НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 12419,00 см3, тип двигуна - дизельний, реєстраційний номер НОМЕР_3 , продавцем якого є «Jerzy Urbanik» (38-207 Przysieki Trzcinica 570), а покупцем є громадянин ОСОБА_3 паспорт НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ), а його вартість становить 48500,00 злотих, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 343816,50 гривень.

Крім цього, здійснено запит від 07.09.2021 року №7.4/20-01/14/5726 на компанію Р.Н "HOLTED" Tadeusz Holicki (ul. Jasinskiego 58, 37-700 Przemysl PL) з приводу продажу сідельного тягача, що використовувався, марки «MAN TGX», модельний рік випуску - 2014, маса - 8018кг, номер кузова - НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 12419,00 см3, тип двигуна - дизельний, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

На даний лист від 07.09.2021 року № 7.4/20-01/14/5726 надано відповідь і копії товаросупровідних документів, які є ідентичними до (MRN) 21PL402010Е1333646 від 03.09.2021 року та рахунок-фактура (Faktura VAT) №FV/4/09/2021 від 03.09.2021, що виявлені під час митного контрою.

Дії ОСОБА_1 посадовими особами митного органу кваліфіковані за частиною 1 статті 483 Митного кодексу України, як дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу неправдивих відомостей щодо вартості, які необхідні для визначення його митної вартості.

В судовому засіданні представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Бориславський А.Л. заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи свої доводи, пояснив, що ОСОБА_1 при перевезенні транспортного засобу діяв як перевізник, на підставі довіреності, договору з брокером не укладав, попередню оплату не здійснював. Зазначає, що ОСОБА_1 при здійсненні митного оформлення було дотримано вимоги законодавства та подано до митного органу документи, які містять достовірні відомості про вартість переміщуваного товару.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав, вказавши, що твердження сторони захисту є безпідставними, а тому просив не брати їх до уваги.

Заслухавши доводи представника митниці та захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Згідно ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст.483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України. Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Для притягнення до відповідальності за ст.483 МК України, необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України (п.6 Постанови Пленуму Верховного суду від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил»).

В ході судового розгляду встановлено, що митним органом ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а саме вчинення дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу неправдивих відомостей щодо вартості, які необхідні для визначення його митної вартості.

Відповідно до ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Диспозицією ч.1 ст.483 МК України передбачено настання адміністративної відповідальності у разі переміщення або наявних дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Склад правопорушення передбачений ч.1 ст.483 МК України характеризується наступними нижченаведеними ознаками.

Об`єктом правопорушення є встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Об`єктивною стороною правопорушення є переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

Переміщення товарів з приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон: з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 3 червня 2005 року N 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як підставу для переміщення товару, до митного контролю подано наступні документи:

*Umowa sprzedazy samochodu без номеру від 03.09.2021 року;

*свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане компетентними органами Республіки Польща №DR/BAN 4068383 від 26.09.2017 року;

- довіреність від 19.05.2020 року № 290 (НОІ287179).

Як вбачається з Umowa sprzedazy samochodu без номеру від 03.09.2021 року, продавцем є «Jerzy Urbanik», pesel: НОМЕР_5 , (38-207 Przysieki Trzcinica 570).

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу видане компетентними органами Республіки Польща №DR/BAN 4068383 від 26.09.2017 року, вбачається що власником є «Jerzy Urbanik», pesel: НОМЕР_5 .

Відтак, з вказаних документів встановлено, що власником і продавцем є фізична особа « ОСОБА_4 ».

З рахунку-фактури (Faktura VAT) №FV/4/09/2021 від 03.09.2021 та митної декларації Республіки Польщі (MRN) 21PL402010Е1333646 від 03.09.2021 року встановлено, що продавцем транспортного засобу являється «Uslugi Sprzetowo Transportowe I Przebudowa Drog» NIP: PL.

Водночас, митним органом не опитано власника і продавця транспортного засобу, експертиза щодо Umova sprzedazy samochodu без номеру від 03.09.2021 року не проведена, жодних доказів того, що такий договір підроблений, нікчемний або отриманий незаконним шляхом митним органом до матеріалів справи не долучено.

Як вбачається з довіреності від 19.05.2020 року, ОСОБА_1 діяв лише як перевізник.

В даному випадку, договір купівлі продажу транспортного засобу має інформаційний характер, адже передбачає лише виставлення покупцям певних сум до сплати за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги.

Таким чином, поданий ОСОБА_1 договір купівлі-продажу - «Umowa sprzedazy samochodu від 03.09.2021 року, який складений продавцем «.Jerzy Urbanik», на ім`я громадянина України ОСОБА_2 на суму 23000 злотих РП є документом, який не містить прихованих відомостей про вартість товару, не одержаний незаконним шляхом, або документом, що містить неправдиві відомості щодо вартості товару.

За даних обставин, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 при здійсненні митного оформлення було дотримано вищевказаних вимог законодавства та подано до митного органу документи, які містять достовірні відомості про вартість переміщуваного товару.

Митним органом не подано доказів підробки, незаконності отримання товаросупровідних документів, поданих до митного контролю в Україні. За даних обставин немає достатніх законних підстав вважати подані документи підробленими або недостовірними, адже вказані документи недійсними у встановленому законом порядку не визнавались.

Інших доказів, які б вказували на факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення митним органом не надано, а сам по собі протокол та долучені до нього документи та копії не спростовують вищенаведеного.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено, що ОСОБА_1 при переміщенні транспортного засобу марки «MAN TGX», модельний рік випуску - 2014, маса - 8018кг, номер кузова - НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 12419,00 см3, тип двигуна -дизельний, реєстраційний номер НОМЕР_3 через митний кордон України умисно подав органу доходів і зборів як підстави для його переміщення підроблені документи чи документи, одержані незаконним шляхом, або такі, що містять неправдиві відомості, щодо вартості товару, продавця та покупця.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 не був декларантом транспортного засобу марки «MAN TGX», модельний рік випуску - 2014, маса - 8018кг, номер кузова - НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 12419,00 см3, тип двигуна -дизельний, реєстраційний номер НОМЕР_3 чи його власником, а лише перевізником, що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 19.05.2020 року, а відтак на переконання суду він не є суб`єктом правопорушення, яке ставиться йому у провину.

Згідно п. 37 ч.1 ст.4 МК України, перевізник особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

З ч.2 ст.460 Митного кодексу України, вбачається, що перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (ст. 483 МК України), виключно у разі, якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (СМR).

Відтак, перевізником дотримано вищевказаних вимог ч. 2 ст. 460 Митного кодексу України та надано митному органу документи у відповідності до наявного в нього товару.

Митний кодекс України нормою ст. 257 формулює поняття «декларування», яке здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Заявлення таких відомостей здійснюється за встановленою законом формою в ході процедури декларування, повноваженнями щодо якого відповідно до положень ст.265 МК України наділений - декларант. Виходячи з аналізу цих положень, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник або як уповноважений власником. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Аналіз ч.8 ст.264 МК України дає підстави вважати, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до п.3.8 Додатку ІІ до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур від 26 червня 1999 року, до якої приєдналася Україна, декларант несе в повному обсязі відповідальність перед митною службою за достовірність даних, представлених ним у декларації, що знайшло своє відображення і в ч.ч.4, 5ст.266 МК України, якими регламентовано, що відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант у разі самостійного декларування товарів, а у разі декларування особою, уповноваженою на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, ця особа несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Таким чином, представник покупця підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару та з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за суб`єктивною стороною характеризується прямим умислом на подання митному органу документів, що містять неправдиві дані. За відсутності зазначених умов відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1ст.483 МК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків ("Коробов проти України" від 21.10.2011 року).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Відповідно до ч.4 ст.3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією товарів, а також товарів, транспортних засобів, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 483 МКУ може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній(в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на митний орган), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Водночас, наведені вище факти та обставини свідчать про те, що уповноваженими особами митного органу не досліджено та не перевірено належним чином всіх реально можливих версій щодо характеру події, винуватості особи та інших важливих для встановлення об`єктивної істини обставин справи.

В процесі провадження у справі митним органом не дотримано принципу повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також не здобуто такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені у протоколі висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення(в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд, виходячи із загальних засад державної митної справи, законності, презумпції невинуватості, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків, вважає, що під час розгляду даної справи не здобуто та суду не надано достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 свідомо порушив встановлений цим Кодексом порядок проходження митного контролю з порушенням визначеної законодавством процедури.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та враховуючи вимоги закону щодо того, що усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведеного, провадження по справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 458, 459, 461, 483, 486, 527, 528 МК України, суд -

постановив :

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучені, згідно протоколу №1757/20900/21 від 08.09.2021 року: сідельний тягач марки «MAN TGX», модельний рік випуску - 2014, маса - 8018кг., номер кузова - НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 12419,00 см3, тип двигуна -дизельний, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; Umowa sprzedazy samochodu без номеру від 03.09.2021 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане компетентними органами Республіки Польща №DR/BAN 4068383 від 26.09.2017 року; довіреність від 19.05.2020 року №290 (НОІ287179); рахунок-фактуру (Faktura VAT) №FV/4/09/2021 від 03.09.2021, митну декларацію Республіки Польщі (MRN) 21PL402010E1333646 від 03.09.2021 року повернути ОСОБА_1 після набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.