Справа № 585/94/22
Номер провадження 3/585/71/22
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Євтюшенкова В.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління держпраці у Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ромни Сумської області, громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Роменським МВ УМВС України в Сумській області 27.07.2012, РНОКПП НОМЕР_2 , виконуючої обов`язки директора КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня»,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

В протоколі про адміністративне правопорушення №13-09/2 від 11.01.2022, складеному відносно ОСОБА_1 , вказано, що остання, будучи особою, яку протягом року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП, перебуваючи на посаді виконуючої обов`язки директора КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» допустила порушення вимог ч.1 ст. 115 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» .

В ході проведення позапланової перевірки КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» було встановлено порушення строків виплати заробітної плати, а саме встановлено, що її виплата проводиться не двічі на місяць та виплачується пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Так, молодшій сестрі ОСОБА_2 нараховану до виплати заробітну плату за вересень 2021 року в сумі 4414,33 грн. виплачено в листопаді-грудні 2021, а саме: заробітну плату за першу половину вересня 2021 року в сумі 1765,73 грн. перераховано в АТКБ «Приватбанк» для зарахування на картрахунки 25.11.2021 згідно відомості №211124СТ093850 від 24.11.2021, заробітну плату за другу половину вересня 2021 року в сумі 2648,60 грн. перераховано в АТКБ «Приватбанк» для зарахування на картрахунки 08.12.2021 згідно відомості №211208СТ156192 від 08.12.2021; нараховану до виплати заробітну плату за жовтень 2021 року в сумі 5592,73 грн. виплачено в грудні 2021 року, а саме заробітну плату за першу половину жовтня 2021 року в сумі 2796,00 грн. перераховано в АТКБ «Приватбанк» для зарахування на картрахунки 17.12.2021 згідно відомості №211216СТ192497 від 16.12.2021, заробітну плату за другу половину жовтня 2021 року в сумі 2796,73 грн. перераховано в АТКБ «Приватбанк» для зарахування на картрахунки 29.12.2021 згідно відомості №211223СТ217671 від 23.12.2021; нараховану до виплати заробітну плату за листопад 2021 року в сумі 5179,50 грн. перераховано в АТКБ «Приватбанк» для зарахування на картрахунки 29.12.2021 згідно відомості №211223СТ217692 від 23.12.2021; нараховану до виплати заробітну плату за грудень 2021 року в сумі 5624,60 грн. перераховано в АТКБ «Приватбанк» для зарахування на картрахунки 29.12.2021 згідно відомості №211223СТ217706 від 23.12.2021(заробітна плата за половину грудня 2021 року не виплачувалася).

ОСОБА_1 надала суду заяву, в якій вказала про те, що заборгованість по заробітній платі у 2021 році виникла не з вини підприємства. Кошти на виплату заробітних плат надходять з державного бюджету за договорами НСЗУ шляхом укладення договорів про медичне обслуговування населення. Виплата заробітних плат здійснюється одразу, як тільки надходять кошти на рахунок підприємства. У 2021 році до цих договорів були тільки частково враховані показники по обслуговуванню населення підрозділів лікарні в м. Суми та м. Охтирка. У зв`язку з цим коштів від НСЗУ не вистачало. В грудні 2021 року недостатнє фінансування порилось коштами, що їм додатково виділили з державного бюджету на погашення заборгованості з заробітної плати. Просила розглядати справу у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , суддя дійшов до наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а відповідно ст. 10 цього Кодексу, правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають відповідальності за правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків, а згідно диспозиції ч. 1 ст. 41 КУпАП відповідальність посадової особи настає за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплата її не в повному обсязі, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його негативних наслідків, зокрема вина, мотив, мета правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є вина, що виражається у формах умислу (прямого і непрямого) чи необережності (самовпевненості і недбалості). Правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Відповідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про оплату праці», джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел, а згідно ч. 2 ст. 8, ч. 1-2 ст. 13 цього Закону умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються і здійснюються (на підставі актів) Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних асигнувань; обсяги витрат на оплату праці працівників цих установ і організації затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» і ч. 1 ст. 115 КЗпП, зарплата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше 2-х разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16-ти календарних днів, та не пізніше 7-ми днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати зарплати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, зарплата виплачується напередодні. Своєчасність та обсяги виплати зарплати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

З огляду на викладене, правопорушення, передбачене ст. 41 КУпАП, яке полягає у порушенні посадовою особою встановлених термінів виплати зарплати або виплату її не в повному обсязі, характеризується умисною формою вини, тобто посадова особа, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння (дій чи бездіяльності), передбачаючи шкідливі наслідки своїх дій, бажала настання цих наслідків.

ОСОБА_1 вказує, що фінансування КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» здійснюється з держбюджету за договорами з НСЗУ шляхом укладення договорів про медичне обслуговування населення. Надходження коштів з держбюджету на рахунок КПН СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» і виплата зарплати працівникам здійснюється відразу ж в межах зарахованих сум з відповідним призначенням.

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, наявності у неї умислу на невиплату зарплати чи затримку її виплати працівникам лікарні, а також можливості de facto здійснити вказані виплати у встановлений законом строк.

Так, ні акт перевірки держпраці № СМ8/317 від 11.01.2022, ні припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № СМ 8/317/2 від 11.02.2022, не містять спростувань причин і обставин, на які вказує ОСОБА_1 і які спричинили невиплату зарплати у встановлений законом строк працівникам лікарні, а лише констатували певний факт, який ніким не оспорювався.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України (далі - КСУ) зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду даної справи усі наявні в ній докази, суддя дійшов переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 41 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у порушенні строків виплати зарплати працівникам лікарні під час розгляду даної справи встановлено не було.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 221, 283-284, 287 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 41 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі скарги протягом 10 днів з дня її винесення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова