Номер провадження: 33/813/158/22
Головуючий у першій інстанції Лонський І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

адвоката Врони А.В.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Врони Андрія Валентиновича на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 08 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 (п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 85 грн. Також стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.

Відповідно до постанови суду, 28.09.2021 року о 17.15 годин ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, кут вул. Базарна, при переході вулиці розбив скло автомобіля Toyota Corolla д/з НОМЕР_1 та висловлювався нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаною постановою, 21.12.2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Врона А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Так у судове засідання до суду апеляційної інстанції 18.01.2022 року з`явився захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Врона А.В., який просив апеляційну скаргу задовольнити (а.с. 45-46).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідальність за ст. 173 КУпАП настає у разі вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інших подібних дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення буде порушено громадський порядок і прагне саме до цього.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, які суд першої інстанції дослідив під час розгляду адміністративної справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №705874 від 28.09.2021 року, яким підтверджується, що саме 28.09.2021 року о 17.15 годин за адресою: м. Одеса, вул. Канатна - кут вул. Базарна мало місце правопорушення, яке інкримінується в вину ОСОБА_1 ;

- заявою ОСОБА_2 від 28.09.2021 року про вчинене адміністративне правопорушення;

- поясненнями ОСОБА_2 від 28.09.2021 року.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Стосовно доводів представника апелянта адвоката Врони А.В. щодо перебування ОСОБА_1 у стані душевного хвилювання під час вчинення адміністративного проступку, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, а також особистими письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він зазначив, що після того, як він розбив скло водійської двері автомобіля Toyota Corolla д/з НОМЕР_1 , почав висловлюватися нецензурною лайкою (а.с.5).

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про права людини і основоположні свободи» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 283, 287, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Врони Андрія Валентиновича залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 08 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений після виходу судді Сегеди С.М. із відпустки - 07.02.2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда