Апеляційне провадження № 33/824/42/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, і оголошено усне зауваження.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В якості підстав для скасування оскаржуваної постанови апелянт зазначив наступні обставини:

1. законом встановлено звільнення від відповідальності через запровадженні карантинні заходи;

2. порушення були допущені без умислу, оскільки система подачі декларацій не працювала.

Вказані доводи апелянта не можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано два факти несвоєчасної подачі декларації, а саме: декларації при звільненні та щорічної декларації.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_1 обіймав посаду начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, 19.02 2020 року він був звільнений з вказаної посади.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Вказана декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в», п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином ОСОБА_1 , зобов`язаний був подати декларацію перед звільненням не пізніше 00 год. 00 хв. 19.03.2020 р.

Декларацію ОСОБА_1 подав о 13 год. 45 хв. 01.06.2020 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», якою передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством, ОСОБА_1 був зобов`язаний подати щорічну декларацію за 2019 рік.

Відповідно до п. 21 розділу XIII Прикінцеві положення Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

З наведеної норми вбачається, що строк подачі щорічної декларації за 2019 рік було продовжено до 00 год. 00 хв. 01.06.2020 року.

Абзацом 2 ч. 21 розділу XIII Прикінцеві положення Закону України «Про запобігання корупції» було встановлено, що суб`єкти декларування, які у період до 1 червня 2020 року не мали можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену абзацом першим частини другої статті 45 цього Закону, або повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відповідно до статті 52 цього Закону у зв`язку із встановленням на території їх проживання карантинно-обмежувальних заходів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення у зазначений період.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на всій території України було встановлено карантин, починаючи з 12.03.2020 року.

За таких умов, на обов`язок ОСОБА_1 подати декларацію перед звільненням розповсюджуються положення абз. 2 п. 21 розділу XIII Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», за якими особа звільняється від відповідальності за неподання декларації перед звільненням в період з 12.03.2020 року по 00 год. 00 хв. 01.06.2020 року. Після закінчення вказаного періоду щодо осіб, які не подали вчасно декларацію (як перед звільненням, так і щорічну), відновлюється режим відповідальності та вказане порушення.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 подав декларацію лише о 13 год. 45 хв. 01.06.2020 року.

Як зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі, несвоєчасне подання ним декларації було обумовлено тим, що система подання декларації 31.05.2020 року не працювала. В той же час вказані твердження апелянта відповідним чином доведені не були. На підтвердження своїх посилань ОСОБА_1 надав до суду паперові роздруківки електронних листів НАЗК.

Апеляційний суд не може прийняти зазначені докази в якості належного обґрунтування позиції апелянта з огляду на наступне:

По-перше: вказані роздруківки не можуть вважатися належними доказами.

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

За цим критерієм електронні докази можна поділяти на: 1) зафіксовані учасниками судової справи власноруч (наприклад, власним електронним цифровим підписом); 2) докази, закріплені за допомогою нотаріуса; 3) зафіксовані спеціально уповноваженими особами.

До початку роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в повному обсязі надання електронних доказів без наявності електронного підпису не може вважатися належним. Дана позиція була висловлена ВерховнимСудом в ухвалі Великої Палати від 14 лютого 2019 року в справі № 9901/43/19 (П/9901/43/19).

Зважаючи на наведене, вищевказані роздруківки не можуть вважатися належними доказами.

По-друге: навіть зі змісту зазначених вище листів НАЗК вбачається, що вони стосуються заявок ОСОБА_1 на заміну електронного ключа кваліфікованого електронного цифрового підпису, які він подавав, і не можуть свідчити про збої в роботі системи подання декларацій. За таких умов, вказані твердження апелянта також не можуть бути прийняті судом.

Зважаючи на вищевикладене та на підставі досліджених матеріалів справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив справу на підставі належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів. Обставини, які спростовували б висновки суду першої інстанції в ході апеляційного розгляду не встановлено, відтак, підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба