ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/64/22 Справа № 703/3484/21 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАПГоловуючий у І інстанції Биченко І. Я. Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Черкаської області Ятченко М.О., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Сухомудренка Б.В., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.; стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 близько 15год. 30хв. 19 жовтня 2021 року за місцем свого постійного проживання вчинив насильство в сім`ї, а саме: висловлювався нецензурною лайкою на адресу свого сина ОСОБА_2 , чим заподіяв шкоди його психічному здоров`ю.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив поновити строк на оскарження постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.12.2021 року, скасувати її, як незаконну, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутності адміністративного правопорушення.

Указує, що хоч і був присутнім у судовому засіданні однак повний текст рішення скаржник отримав лише 17.12.2021 року, тому вважає, що строк на оскарження постанови пропущений з поважних причин.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржувану постанову прийнято незаконно та необґрунтовано, при цьому суд не звернув увагу, що матеріали справи не містять жодних належних доказів його вини та спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Вказав, що протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а саме: відомості про дії, які кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП, не відповідають у точній відповідності складу зазначеного правопорушення; дата народження правопорушника не відповідає дійсності; час зазначений в протоколі поясненнях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рапорті поліцейського різний, а самі обставини, що викладені у протоколі від 19.10.2021 суперечать обставинам, описаним в поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, вказує скаржник, під час оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення працівник поліції не встановив належним чином особу, відносно якої склав протокол, також не зібрав характеризуючих даних обвинуваченого, які суперечать твердженням заявниці про його нестійкий психічний стан. Враховуючи викладене, вважає, що при розгляді справи судом порушено вимоги ст. 245 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Сухомудренка Б.В. щодо необхідності задоволення апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_2 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю наступне.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи обставини названі апелянтом щодо пропуску строку оскарження постанови суду першої інстанції, вважаю справедливим визнати такі причини поважними, а також вбачаю необхідним його поновити.

По суті апеляційної скарги вважаю наступне.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом не були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" від 15.11.2001 року, під насильством в сім`ї слід вважати будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї, як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Закону, психологічне насильство в сім`ї це насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими спеціально спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдатися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні, в тому числі і моральних.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час лайки, яка відбулася між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити своєму сину емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, чи вчинити інші дії, а відтак, завдати шкоди його психічному чи фізичному здоров`ю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції посилався, зокрема, на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №740950 від 19.10.2021 р.

Виходячи із зазначених у ньому обставин, ОСОБА_1 19.10.2021 року близько 15год. 30хв. за місцем проживання вчинив насильство в сім`ї відносно сина ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру (виражався в його бік нецензурною лайкою), чим вчинив психологічне насильство відносно сина.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що у нього з дружиною наявний спір з приводу спільної квартири, у який також втягнуті їх спільні діти. Вказав, що умислу у скоєнні будь-якого виду домашнього насильства у нього не було, вважає, що саме до нього іншими членами його сім`ї застосовується економічне насильство, оскільки вони хочуть позбавити його житла. Зазначив, що ображений на сина, оскільки останній змінив прізвище і по-батькові.

Враховуючи зазначене, вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення фактично хоч і зазначені кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, які передбачені в диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, проте вони належним чином не встановлені, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ч.1 ст.256 КУпАП.

Згідно зазначених норм закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що протокол складений відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, так як складений з порушенням вимог ст.251 КУпАП, у зв`язку з чим є недопустимим доказом, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.

Крім зазначеного, в протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені, якщо вони є, свідки, однак в протоколі відносно ОСОБА_3 свідки не вказані, а письмові пояснення ОСОБА_2 та заява ОСОБА_4 , на які посилається суд, не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки вони є зацікавленими особами, а ОСОБА_4 взагалі не була очевидцем, тобто свідком зазначеної події в протоколі про адміністративне правопорушення від 19.10.2021 року.

Враховуючи викладене, за відсутністю інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, вважати дії останнього такими, що утворюють склад зазначеного адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції не може.

Аналізуючи зазначені обставини та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що сама по собі суперечка між батьком та сином, яка відбулася 19 жовтня 2021 року, у розумінні положень Закону України "Про попередження насильства в сім`ї", не є ані психологічним, ані фізичним насильством, вчиненим щодо ОСОБА_2 .

Будь-яких даних, які б вказували на вчинення фізичного та психологічного насильства стосовно ОСОБА_2 , внаслідок чого останньому могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю, матеріали справи не містять.

З врахуванням вищенаведеного приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Ятченко