Справа №443/85/22
Провадження №3/443/84/22
ПОСТАНОВА

іменем України

14 лютого 2022 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли із Відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючу,

за частиною 2 статті 184 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 протягом року ухилилася від виконання передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей, яке проявилося у тому, що 30.12.2021 близько 13 год 00 хв в будинку, де проживають малолітні діти, антисанітарія, діти не доглянуті та часто пропускають заняття в школі без поважних причин, чим самим вчинила правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить такого висновку.

Згідно з диспозицією частини 1 статті 184 КУпАП, адміністративним правопорушенням є ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до диспозиції частини 2 статті 184 КУпАП, адміністративним правопорушенням є ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 184 КУпАП, суду надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №695582 від 04.01.2022, згідно з яким ОСОБА_1 повторно протягом року ухилилася від виконання передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей, яке проявилося у тому, що 30.12.2021 близько 13 год 00 хв перебувала в стані алкогольного сп`яніння, в будинку, де проживають малолітні діти, антисанітарія, діти не доглянуті та часто пропускають заняття в школі без поважних причин (а.с.4);

лист Служби у справах дітей Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області від 28.12.2021 №05, у якому старшого інспектора з ювенальної превенції ОСОБА_2 повідомлено про виявлення неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків (а.с.8);

пояснення ОСОБА_1 по суті правопорушення, які відповідають викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення обставинам (а.с.11).

Також, судом здобуто пояснення ОСОБА_1 у судовому засіданні, які узгоджуються з її письмовими поясненнями і матеріалами справи, та в яких вона визнала вину у вчиненні зазначеного правопорушення.

Суд зауважує, що наявна в матеріалах справи постанова Жидачівського районного суду Львівської області від 01.04.2021, яка набрала законної сили, підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 16.02.2021 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП та визнання її винною у його вчиненні (а.с.12).

Однак, відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП, та накладення на неї за це адміністративного стягнення матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 184 КУпАП, є ті самі дії (тобто дії, передбачені частиною 1 статті 184 КУпАП), вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення (тобто накладення одного з адміністративних стягнень, передбачених частиною 1 статті 184 КУпАП попередження або штрафу).

Таким чином, з огляду на відсутність інших доказів повторності вчинення ОСОБА_1 тих самих дій протягом року після накладення адміністративного стягнення, суд доходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 184 КУпАП.

Водночас, наявні у матеріалах справи безпосередньо досліджені судом докази (письмові докази та показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності) беззаперечно свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП.

Суд зауважує, що одним із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених у статті 1 КУпАП, є відповідальність перед суспільством.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають визначення меж судового розгляду, зокрема права суду змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення. Однак, відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Європейський Суд з прав людини у пункті 55 справи «Гурепка проти України» вказав, що «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції (див. Engel and others v. the Netherlands, judgment of 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgment of 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgium judgment [GC], no.26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; Ezeh and Connors v. the United Kingdom [GC], nos.39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, зокрема щодо врегулювання визначення меж судового розгляду в частині права суду змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відповідну статтю, а тому у цьому випадку слід застосувати аналогію права.

Так, відповідно до частини 3 статті 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За наведених вище обставин, з метою виконання завдання КУпАП та недопущення уникнення винною особою встановленої законом відповідальності, суд доходить переконання, що слід вийти за межі висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 184 КУпАП, та змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення з частини 2 статті 184 КУпАП на частину 1 статті 184 КУпАП. Зміна правової кваліфікації судом покращує становище ОСОБА_1 та узгоджується із завданнями КУпАП.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, тобто вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП.

Суд не бере до уваги зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення обставину перебування ОСОБА_1 30.12.2021 близько 13 год 00 хв у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина не підтверджена жодними фактичними даними.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 суд враховує: характер вчиненого нею правопорушення; особу правопорушниці, яка негативно характеризується за місцем проживання; ступінь її вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 184 КУпАП, яка доведена повністю; обставину, яка пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення щире розкаяння винної, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а тому вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 статті 184 КУпАП у виді штрафу. Накладення судом на ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП, і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі сімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів