Справа № 264/7751/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2022 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Іванченко Алла Миколаївна, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 10.10.2021 року о 14 годині 45 хвилин в с.Кам`янськ по вул. Плотинна, буд.100а керував транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, надав письмову заяву, відповідно до якої винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав. Пояснив, що 10.10.2021 року він керував автомобілем ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_1 у с. Кам`янськ, біля вул. Плотинної, намагаючись уникнути наїзду на собаку, з`їхав у кювет. Після цього подзвонив знайомим для того, щоб вони приїхали на допомогу та став їх очікувати, під час цього розпивав алкоголь. Зазначив, що після вживання алкоголю транспортним засобом не керував.

Провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення з наступних підстав.

7 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до загальних положень ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п2.9а ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Отже, для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім наявність у неї ознак сп`яніння, як підстави для вимоги про проходження огляду, перебування її у такому стані або відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин долучено результати тесту «Drager Alkotest 6820» №ARНК-0548 тест №980 від 10.10.2021 року результат позитивний 3,09 %, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних засобів, згідно яких проба на стан сп`яніння позитивний 3,09%, письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , яка вказала, що автомобіль ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_1 їхав по дорозі, хитаючись із сторони в сторону у бік с.Кам`янськ, а після цього з`їхав у кювет, водій залишався в автомобілі до приїзду поліції, направлення ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у КПН «МЦПЛЗ м.Маріуполя» від 10.10.2021 року, рапорт поліцейського взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Моргуль О., а також відеозапис, на якому зафіксований факт застосування до ОСОБА_1 газоаналізатора без участі свідків, оскільки, як вказано у протоколі, велась безперервна відеофіксація, проведеного відповідно до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В матеріалах справи наявний рапорт інспектора взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Донецькій області Олександри Моргуль від 10.10.2021 року,, згідно з яким 10.10.2021 року у складі екіпажу «Чайка 113» разом з лейтенантом поліції ОСОБА_3 почули у радіоефірі, що екіпаж «Чайка 106» отримали виклик «ДТП з потерпілими» за адресою: с.Кам`янськ, вул. Плотинна, 110а. Прибувши на місце, ДТП не підтвердилось, авто ціле, механічні пошкодження, тілесні ушкодження та збитки відсутні . На місці знаходився свідок ОСОБА_2 , яка надала письмове пояснення, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 . В ході спілкування з водієм ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці), водій погодився пройти огляд на місці для визначення стану сп`яніння за допомогою Драгеру, результат тесту позитивний 3,09%.

Однак, за відсутності об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, наведені у рапорті поліцейського відомості, з огляду на його зацікавленість у вирішені справи, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

У справі, що розглядається, письмові пояснення свідка ОСОБА_2 підтверджують лише факт руху автомобіля ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_1 по дорозі, але не вказують, хто керував вказаним транспортним засобом, а також відомості про вказаного свідка не внесені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №149507 ні у розділі «свідки», ні у розділі «до протоколу додаються». При цьому жодних показів щодо причетності ОСОБА_1 до керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння не надано. Один лише протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини ОСОБА_1 , оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю інших доказів.

Таким чином, суд виходить з того, що будь-які очевидців, котрі могли б підтвердити факт управління ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні. Надані стороною обвинувачення відеоматеріали також не містять даних, що беззаперечно спростовували б твердження обвинуваченого.

Так само, з відеозаписів, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, та досліджених судом, взагалі не вбачається будь-якого руху транспортного засобу ВАЗ 21093 державний номерний знак НОМЕР_1 з доказами факту керування ОСОБА_1 даним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Пояснення останнього, надані ним під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, аналогічні з поясненнями, наданими ним у судовому засіданні.

За таких підстав, доказів, які б могли об`єктивно та достеменно свідчити про те, що ОСОБА_1 10.10.2021 року, маючи ознаки алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, суду не надані.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП через відсутність в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст.247 п.1, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України закрити внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Суддя: А. М. Іванченко