запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/172/22Головуючий у 1-й інстанції Фетісов М.В.
Єдиний унікальний №334/7471/21Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С. за участі ОСОБА_1 , захисника Цалкіна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 січня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 ),

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 16.09.2021 о 15.57 год. у м.Запоріжжі по вул.Звенигородська, буд. 18 ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN LT 35D, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначав, що на момент пред`явлення працівниками поліції вимоги щодо проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння він не керував жодним транспортним засобом. На думку апелянта, суд першої інстанції в порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП, задовольнивши клопотання про допит свідків не вжив жодних заходів щодо їх виклику та забезпечення їх явки в судове засідання. Твердження суду про відмову апелянта від зазначеного клопотання, зі слів останнього, не відповідає дійсності.

Заслухавши ОСОБА_1 , захисника Цалкіна О.Г., які в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015року №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення в повному обсязі підтверджена наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення ААБ № 043557 від 16.09.2021 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу - газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820 та у закладі охорони здоров`я відмовився. Зі змістом складного протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримував, жодних заперечень з приводу зазначеного у ньому на надавав;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів згідно змісту якого відповідний огляд не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції на ім`я ОСОБА_1 , який не проведено у зв`язку із відмовою останнього;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначали, що у зазначений в протоколі час водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння;

- відеозаписом обставин правопорушення, зміст якого беззаперечно підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Зазначені докаи є чіткими, узгоджуються між собою, досліджені районним судом та оцінені у їх сукупності. Прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі, на переконання апеляційного суду, є обґрунтованим та законним.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено порушень, які б могли бути безумовною підставою для скасування прийнятого судом рішення.

ОСОБА_1 будучи водієм транспортного засобу повинен був виконати вимогу працівника поліції та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як того вимагає п.2.5 ПДР України.

Твердження апелянта про те, що на момент вимоги працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він не керував транспортним засобом не є спроможними, адже як вбачається зі змісту складеного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння о 15:57 год.16.09.2021 року.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначений в протоколі час підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема відеозаписом, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поясненнями свідка ОСОБА_4 та самого ОСОБА_1 , який в суді апеляційної інстанції зазначив, що дійсно керував транспортним засобом того дня приблизно за 15 хвилин до приїзду працівників поліції.

Посилання сторони захисту на неповноту розгляду справи судом першої інстанції є безпідставними, оскільки рішення у даній справі ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За умови наявності достатньої кількості доказів, зміст яких узгоджується між собою та не викликає жодних сумнівів у тому, що в діях особи наявний склад інкримінованого їй адміністративного правопорушення, допит свідків судом не є обов`язковою умовою для прийняття законного рішення у справі.

Разом з цим, за клопотанням захисту судом був викликаний в судове засідання та допитаний свідок ОСОБА_4 . Поясненням вказаної особи районний суд надав оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що захист заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності інших свідків та наполягав на відкладені судового засідання з метою забезпечення їх явки, а відтак відповідні доводи апеляційної скарги не є дієвими.

У зв`язку з наведеним відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вказане, розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави становить 496,20 грн.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 334/7471/21