Справа № 454/3672/21 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 33/811/26/22 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Іванова О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 4 листопада 2021 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням його права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 26 вересня 2021 року о 01.00 год. в с. Бутини по вул. Травнева Червоноградського району в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, керував мотоциклом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Водій від огляду на стан сп`яніння відмовився в законному порядку.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 4 листопада 2021 року та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 покликається на те, що у судовому засіданні присутній не був, про дату та час останнього не повідомлявся, копії постанови не отримував, а про існування такої дізнався лише 16 грудня 2021 року, після ознайомлення захисника Іванова О.О. з матеріалами справи. З огляду на наведене, вважає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин, а тому такий підлягає поновленню.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що у матеріалах справи відсутні докази того, що він керував мотоциклом у стані сп`яніння.

На переконання апелянта, наданий поліцейськими відеозапис не може вважатися належним доказом у справі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеофіксацію. Вважає, що для здійснення відеозапису поліцейський міг скористатися нагрудною камерою, а не власним мобільним телефоном.

Ставить під сумнів, що свідки, які зазначені у протоколі, та свідки, які були на місці події, є одними і тими ж особами. Крім того, судом допит свідків не проводився.

Звертає увагу на те, що не повідомлявся про час та місце проведення судового розгляду. При цьому рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення він не підписував.

Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у таке не з`явився.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Іванов О.О. у судовому засіданні підтримав свої апеляційні вимоги та просив апеляційну скаргу задовольнити. Проти розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 не заперечив.

Заслухавши пояснення адвоката Іванова О.О., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

З огляду на те, що судове засідання, на якому було прийнято оскаржуване рішення, проводилося у відсутності ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні дані про отримання ним постанови, з матеріалами справи його адвокат ознайомився 16 грудня 2021 року, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26 вересня 2021 року серії ОБ №105500 (а.с. 1), ОСОБА_1 26 вересня 2021 року о 01.00 год. в с. Бутини по вул. Травнева Червоноградського району керував мотоциклом «Dongfeng 244» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

При цьому з наявного у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с. 4) слідує, що працівники поліції скеровували ОСОБА_1 для огляду у Сокальську ЦРЛ у зв`язку з ознаками стану алкогольного сп`яніння, зафіксованими в акті огляду (а.с. 3), а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірного покриву обличчя.

Будь-яких підстав для обмови свідками й працівниками поліції ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено, останній не оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції та на неправомірні дії таких до правоохоронних органів не звертався.

Так, відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому покликання апелянта на те, що ОСОБА_1 не здійснював керування мотоциклом «Dongfeng 244», б/н, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються як матеріалами справи, так і письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , даними на місці зупинки транспортного засобу, з яких вбачається, що 26 вересня 2021 року близько 01:00 год. він виїхав з дому на своєму мотоциклі «Dongfeng 244», без номерного знака. Крім того, останній зазначив, що увечері випив сто грамів горілки та відчуває себе тверезим; проходити огляд на стан сп`яніння в лікарні чи на місці зупинки відмовляється (а.с. 5).

Посилання захисника на те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є належним доказом, в зв`язку з незазначенням в протоколі технічного засобу, за допомогою якого його було здійснено, не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Так, вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення викладені в ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженій наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395. Проте вказаними нормами не передбачено внесення до протоколів про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, в тому числі і за ст. 130 КУпАП України, інформації щодо технічного засобу, яким здійснювалася відеофіксація.

Крім того, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Зі змісту постанов Верховного Суду у справах №295/3099/17 від 17 липня 2019 року та №524/9716/16-а від 13 лютого 2020 року, на які посилається захисник у своїх доводах, вбачається, що Верховним Судом визнано неналежним доказом відеозапис у зв`язку з відсутністю посилання на технічний засіб, яким було його здійснено, у постанові про накладення адміністративного стягнення, яка була винесена співробітниками поліції, а не в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ні ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, ні його адвокат Іванов О.О. у судовому засіданні не заперечують, що на дослідженому судом відеозаписі зафіксовані події, які мали місце 26 вересня 2021 року о 01:00 год., під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 співробітниками поліції. З огляду на викладене, в апеляційного суду відсутні сумніви щодо достовірності долученого до матеріал справи відеозапису.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суддею не було допитано свідків, то такі не заслуговують на увагу, оскільки виклик у судове засідання свідків є правом, а не обов`язком суду, у матеріалах справи є достатні дані щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 26 вересня 2021 року о 01 год. 00 хв., зокрема письмові пояснення ОСОБА_1 , відеозапис, здійснений працівниками поліції, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на такий огляд, які між собою взаємоузгоджуються, є чіткими, несуперечливими, відтак сумнівів не викликають та не потребують додаткового виклику вказаних осіб у судове засідання для дачі ними пояснень.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП у випадку застосування поліцейським технічних засобів відеозапису, залучення свідків для проведення огляду є необов`язковим.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не був повідомлений про час і місце розгляду справи, то такі спростовуються наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 12). Однак ОСОБА_1 заперечує, що наявний на вказаному повідомлений підпис належить йому. Так, встановити достовірність виконання підпису певною особою можливо лише шляхом проведення відповідної експертизи. Поряд з тим, факт отримання чи неотримання судової повістки ОСОБА_1 не спростовує вини останнього у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Крім того, своїм правом надати пояснення та висловити заперечення з приводу складеного щодо нього протоколу ОСОБА_1 скористався, звернувшись з апеляційною скаргою до суду. Відтак будь-яких порушень, які б мали наслідком скасування рішення судді суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 4 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.