Справа № 315/1918/21
Номер провадження № 3/315/8/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Гуляйполе Запорізької області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 30.08.1996 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої в КЗ «ЗДО (ясла-садок) «Сонечко»,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 675252 складеного 13.12.2021 року інспектором СЮП ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області майором поліції Ситник Є.М., ОСОБА_1 10.12.2021 року, о 17.48 годині неналежно виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в м. Запоріжжя, пр. Соборний, 193 та розклеював листівки інформаційні, з написами проти вакцинації, доки був виявлений працівниками поліції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала, пояснила, що син навчається в м. Запоріжжі та перебуває там на законних підставах. Зазначила, що розклеювання листівок не передбачено як кримінальне правопорушення та вона сумлінно виконує свої батьківські обов`язки. Прохала закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, виходячи з таких підстав.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП наступає за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення, з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається в чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання свого неповнолітнього сина та не виконання яких саме обов`язків.

До того ж, в зазначеному вище протоколі не вказано яким саме чином ОСОБА_1 ухилялася від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина, а поняття неналежне виконання цих обов`язків саме по собі не ототожнюється з поняттям ухилення від них.

Також, об`єктивна сторона даного правопорушення (ч. 1 ст. 184) полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Отже диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого законодавчого акту.

Тому при формулюванні суті правопорушення обов`язковим є зазначення норми законодавства, яка передбачає обов`язки особи щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Ці відомості повинні міститися у протоколі про адміністративне правопорушення, а не у будь-яких доданих до нього матеріалах. Однак, у протоколі серії ВАБ № 675252 від 13.12.2021 року цього не зазначено, тому звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення є неконкретним та безпідставними.

В протоколі не зазначено, де саме та коли ОСОБА_1 вчинила правопорушення, не вказано від яких саме передбачених законодавством обов`язків вона ухиляється, відсутня кваліфікація дій, які начебто скоїв її неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.

На запит суду матеріалів будь-якого кримінального провадження чи відповіді на повідомлення внесене до ЄО № 37149.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвищ, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої 17.04.1997 року Верховною Радою 'України (надалі - Конвенція), вона є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄЄПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄЄПЛ «Надточій проти України» (заява №7460/03) правопорушення, яке має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції. вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення (поліцейський), відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи.

Крім того, ЄЄПЛ у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди вповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина.

Аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні із вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі і передбачені ст. 280 КУпАП та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, в їх основу, як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, поліцейським зазначено відомості (перебування сина ОСОБА_1 в м. Запоріжжі та розклеювання інформаційних листівок з написами «проти вакцинації»), які не підтверджені належними і допустимими доказами. Дані обставини неможливо підтвердити, оскільки дані про свідків події в протоколі відсутні, а долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення фотоматеріали не містять підтвердження дій неповнолітнього, оскільки на них зображено розмиті частини вулиці, яку неможливо ідентифікувати за фото, зі стовпом, на якому наклеєне оголошення, зміст якого розгледіти неможливо. Інше зображення листівки, не містить напису «проти вакцинації», як це зазначено в протоколі. Відповідальність за наклеювання листівок такого змісту не передбачена діючим законодавством України, посилання на порушення конкретних норм не містить також протокол про адміністративне правопорушення, а також жодній особі за матеріалами справи не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, пов`язаного з описаними обставинами.

Зокрема, у випадку вчинення неповнолітнім сином ОСОБА_1 адміністративного чи кримінального правопорушення, то кваліфікація дій останньої повинна підпадати під ознаки ч. 3 або ч. 4 ст. 184 КУпАП, а не за ч.1 ст. 184 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та йому на час події виповнилося 16 років.

Як зазначено у рішенні Європейський суду з прав людини від 20.09.2016 року (справа «Karelin v.Russia» заява № 926/08): «За умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи».

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Згідно з фабулою ч. 1 ст. 184 КУпАП винною дією, яка посягає на громадський порядок (об`єктивною стороною адміністративного правопорушення) є саме ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітніх дітей. Відповідно, в даних обставинах, не вбачаються дії особи, яка свідомо ухилялася від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина, та не утворюють склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. у зв`язку з відсутністю об`єктивної сторони правопорушення як його обов`язкової складової.

Відповідальність за ст. 184 КУпАП настає в разі ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітніх дітей. Вказаний факт підлягає доведенню. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень.

Крім того у протоколі інспектор не зазначив свідків події, жодна особа не була опитана щодо обставин, викладених у протоколі, чим обмежив себе у встановлені всіх обставин справи.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП уповноважені на те особи повинні встановити та довести суду належними та допустимими доказами факт ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітніх дітей.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Проте, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені події та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 184 КУпАП, є недоведеним.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою; він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додані до матеріалів справи документи і фотоматеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов, зокрема про закриття справи.

Керуючись ст. ст. 8, 9, п. 1 ч. 1 ст.247, ст. 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: О. О. Романько