КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

03 лютого 2022 року м. Київ

Справа №761/38294/21

Апеляційне провадження №33/824/788/2022

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Соколової В.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року за матеріалами, які надійшли від Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року визнано ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, і застосувано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 454, 00 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року виправлено описку, допущену у вступній частині постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року у справі № 761/39294/21, зазначивши замість помилкової дати винесення постанови - «02 грудня 2021 року» вірну дату винесення постанови - «01 грудня 2021 року».

В іншій частині судове рішення - залишено без змін.

Не погодився із постановою суду від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 , 23 грудня 2021 року ним на адресу суду першої інстанції поштою направлено апеляційну скаргу, та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання мотивовано тим, що оскаржувана постанова була винесена 02 грудня 2021 року, останнім днем подачі апеляційної скарги було 12 грудня 2021 року. Однак, оскаржувану постанову він отримав 15 грудня 2021 року, та лише з цієї дати він мав можливість ознайомитися із оскаржуваною постановою, причинами визнання його винуватим, здійснити аналіз постанови та скласти апеляційну скаргу. Та обставина, що він отримав оскаржувану постанову після спливу строку на апеляційне оскарження, не залежала від його волевиявлення та відповідно унеможливлювала своєчасно звернутися до апеляційного суду із скаргою.

На підставі викладеного, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року та відкрити апеляційне провадження.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена Шевченківським районним судом м. Києва 01 грудня 2021 року.

Про судові засідання ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, та 10 листопада 2021 року і 16 листопада 2021 року ним до суду першої інстанції були направлені клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами /а.с. 30-45/.

В судовому засіданні 01 грудня 2021 року судом першої інстанції, з урахуванням клопотання ОСОБА_1 , було розглянуто справу по суті, і винесено постанову.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувану постанову судом першої інстанції було надіслано до реєстру: 02 грудня 2021 року, зареєстровано: 03 грудня 2021 року, оприлюднено: 06 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 було направлено поштою на адресу суду першої інстанції 23 грудня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Так, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, про призначені судом першої інстанції засідання, та подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, однак в подальшому рухом справи щодо нього не цікавився, зокрема, з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, або з заявою про отримання копії постанови до суду першої інстанції не звертався та результатом розгляду справи по суті не цікавився.

В суді апеляційної інстанції при дослідженні підстав пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не надано інших доказів на підтвердження того, що перешкоджало йому ознайомитись з результатами розгляду справи по суті та оскаржити судове рішення суду першої інстанції від 01 грудня 2021 року протягом строку на апеляційне оскарження.

Будь-яких інших доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 надано не було, а тому наведені ним причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Враховуючи вищевикладене, зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки ним не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції.

Таким чином, ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року, апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Соколова В.В.