Провадження № 33/824/740/2022 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ст.124 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника іншого учасника ДТП ОСОБА_2 - адвоката Майбороди А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2022 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, зроблено усне зауваження, провадження у справі закрито.

Із постанови районного суду вбачається, що водій ОСОБА_1 керуючи вантажним тягачем «DAF FT XF 105.510», д.н. НОМЕР_2 , по вул. Київській, 13а в м. Вишневе Бучанського району Київської області, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Honda CR-V», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у тій смузі, на яку водій ОСОБА_1 мав намір перестроїтися, в результаті чого відбулось зіткнення, в якому транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.3 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2022 року скасувати в частині визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та визнати ОСОБА_1 не винуватим. Встановити та визнати факт причинно-наслідкового зв`язку між порушеними ОСОБА_2 п.п.10.1 в 10.3 ПДР України та пошкодженнями автомобілів, які є учасниками ДТП від 29.10.2021 року.

Свої вимоги мотивує тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною та не відповідає обставинам справи, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В своїх поясненнях він зазначав, що в момент початку перестроювання на право, знаходячись ще в лівому ряді відбулося зіткнення з автомобілем «Honda CR-V», д/ НОМЕР_4 , який рухався у правому ряду прямо. На думку апелянта, саме водій автомобіля «Honda CR-V», д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2 , порушив вимоги п.п.10.1 і 10.3 ПДР, оскільки перед початком перестроювання, зміною руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Крім того, справу було призначено з порушенням вимог 277 КУпАП. Дані матеріали справи надійшли до суду першої інстанції 05.11.2021 року за вх.№48619. Автоматичним розподілом судових справ між суддями справу було розподілено 05.11.2021 на суддю Омельченко М.М., однак суддя призначила розгляд справи на 05.01.2022 року, тобто з порушенням строків. Судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим мною письмовим запереченням, не досліджені докази, а саме кольорові фото, що призвело до не повного та не всебічного розгляду справи.

Крім того, апелянт надавав додаткові пояснення до суду апеляційної інстанції, в яких зазначив, що в оскаржуваній постанові не зазначено мотивів відхилення його аргументів, які були викладені в запереченнях та подані до суду 05.01.2022 року разом з кольоровими фото з місця ДТП від 29.10.2021 року. Також, судом першої інстанції не враховано, що схема ДТП є неналежним доказом, так як містить собі неправдиву та недостовірну інформацію.

З огляду на вищевказане, апелянт вважає, що факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди є недоведеним та не підтверджується зібраними доказами, які наявні в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку адвоката Майбороди А.Л., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнав та повністю заперечував обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та вважав винним у дорожньо-транспортній пригоді водія автомобіля «Honda CR-V», д/н НОМЕР_3 ОСОБА_2 . Зазначив, що при перестроюванні він не помітив легковий автомобіль, який потрапив у «мертву» зону оглядовості з водійського сидіння, проте вважав, що водій автомобіля «Honda CR-V», д/н НОМЕР_3 , намагався проскочити повз тягач, яким він управляв.

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 надав працівникам поліції безпосередньо після ДТП, що відображено у його письмових поясненнях від 29 листопада 2021 року.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, правильності кваліфікації дій за вказаною статтею, оскільки зазначене підтверджуються зібраними у справі доказами.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №314081 від 29.10.2021 вбачається, що водій ОСОБА_1 керуючи вантажним тягачем «DAF FT XF 105.510», д/н НОМЕР_2 , по вул. Київській, 13а в м. Вишневе Бучанського району Київської області, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Honda CR-V», д/ НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у тій смузі, на яку водій ОСОБА_1 мав намір перестроїтися, в результаті чого відбулось зіткнення, в якому транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.3 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Інший учасник ДТП ОСОБА_2 в письмових поясненнях пояснив, що водій ОСОБА_1 почав перестроювання, не зменшуючи швидкість, в`їхав в смугу, де рухався ОСОБА_2 , після чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

Зі схеми місця ДТП, складеної за місцем пригоди слідує, що вона містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти, дані про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження.

Вказана схема відповідає вимога Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року № 1408/27853), будь-яких порушень, які б впливали на допустимість її як доказу, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З вказаної схеми вбачається, що зіткнення транспортних засобі відбулося в смузі руху водія ОСОБА_2 . Крім того, характер отриманих пошкоджень транспортними засобами, в повній мірі відповідає механізму ДТП, який описаний в протоколі та відображений в схемі ДТП.

Надані ОСОБА_1 кольорові фотокартки з місця ДТП фактично відображають розташування транспортних засобів, як це відображено на схемі ДТП та жодним чином не спростовують його вину в інкримінованому правопорушенні.

Долучені до матеріалів апеляційної скарги копія постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, копія листа Служби автомобільних доріг у Київській області від 05 травня 2017 року за №06с/1738 з додатками, а також копії схеми ДТП від 06 квітня 2017 року, є неналежними доказами у даній справі, адже вони жодним чином не стосуються обставин ДТП, яка сталася 29 жовтня 2021 року за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Як вбачається з п.10.1 цих Правил, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 10.3ПДР України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Враховуючи вказані норми, слід зробити висновок, що саме водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «DAF FT XF 105.510», д/н НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху, не переконався в безпечності перестроювання в інших ряд та допустив зіткнення з автомобілем «Honda CR-V», д/ НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в правій смузі.

Проаналізувавши докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, районний суд вірно прийшов до переконання, що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведеною повністю.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП були дотримані та суд першої інстанції обґрунтовано обмежившись усним зауваженням закрив провадження у справі.

Істотних порушень закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль