Провадження № 33/824/553/2022 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія:ч.1 ст.173-2 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Мохненка В.П., потерпілої ОСОБА_2 та її захисника Філоненка С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 05 листопада 2021 року серії ВАБ № 459398, ОСОБА_1 04 листопада 2021 року, о 22 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство стосовно колишньої дружини психологічного характеру, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року та прийняти нову постанову, якою застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу.

Свої вимоги мотивує тим, що рішення суду є необґрунтованим та постановлене з порушенням приписів КУпАП. Апелянт вказує, що нею 29.11.2021 було подано клопотання про виклик свідків в судове засідання, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , для дачі пояснень щодо обставин, що підлягають установленню по даній справі. Однак суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання належним чином не мотивувавши своє рішення.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою в її сторону, погрожував словесно, неодноразово влаштовував безпричинні конфліктні ситуації. Детальні пояснення з приводу розкриття суті дій психологічного характеру при домашньому насильстві з боку ОСОБА_1 по відношенню до неї, вона надавала в суді першої інстанції, натомість в постанові зазначено, що вона не змогла конкретизувати які дії психологічного характеру вчинив стосовно неї ОСОБА_1 саме 04 листопада 2021 року. Крім того, було взято до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що він не є ініціатором конфлікту, а її пояснення залишились поза увагою.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом не було належним чином досліджено докази і не надано їм жодної оцінки, що свідчить про порушення ст.252 та ч.2 ст.279 КУпАП.

На думку апелянта, наявними в матеріалах справи доказами підтверджена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 та її представника Філоненка С.С. на підтримку поданої апеляційної скарги, думку ОСОБА_1 та його захисника Мохненка В.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 05 листопада 2021 року серії ВАБ №459398, ОСОБА_1 04 листопада 2021 року о 22 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство стосовно колишньої дружини психологічного характеру.

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що він не є ініціатором конфліктних ситуацій з його колишньою дружиною та сином. Вважає, що дані ситуації, які періодично виникають, це чергова спроба вижити його зі спільної квартири, так як дана квартира є не приватизованою. Навпаки зазначає, що 24.09.2021 після того, як зазнав домашнього насильства від свого сина у вигляді тілесних пошкоджень, викликав поліцію для складення протоколу по даному факту, але його колишня дружина вмовила не писати заяву до поліції, що і було ним зроблено та в результаті чого він оплатив штраф, щодо завідомо неправдивого виклику поліції. Зазначав, що саме він зазнає домашнього насильства психологічного характеру від колишньої дружини та фізичного характеру від сина. Крім того, зазначив, що події 04 листопада 2021 року, вказані у протоколі від 05 листопада 2021 року не мали місця, оскільки поліція в той день не приїздила.

ОСОБА_2 в суді першої та апеляційної інстанції пояснила, що 05 листопада 2021 року звернулася в Дарницьке управління поліції ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком ОСОБА_1 . Зазначила, що прийшовши з роботи, побачила, що в кімнаті в якій зробила ремонт для прожиття доньки ОСОБА_5 , знову безлад, старі меблі та великі коробки, всілякий мотлох, який приніс з вулиці її колишній чоловік ОСОБА_1 . Зробивши йому зауваження щодо речей які він приносить з вулиці до квартири, просила винести все на смітник, на що ОСОБА_1 розпочав скандал, почав кричати, стукати дверима, показувати непристойні жести, обзивати. Також, ОСОБА_1 не вперше вчиняв насильство проти неї та її дітей. Систематично з 2010 року ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство, а саме сварки з потерпілою та дітьми, висловлюється нецензурною лайкою, кидається в бійки, розмахує руками, вибиває двері, принижує і погрожує розправою, залякує, ображає, насміхається та зухвало поводиться з сином. Свідками неодноразових скандалів є ОСОБА_1 .

В ході апеляційного розгляду за клопотанням ОСОБА_2 було викликано свідка ОСОБА_3 , який надав пояснення з приводу даних обставин. Зазначив, що дані сварки та рукоприкладство по відношенню до матері ОСОБА_2 та до нього виникають систематично, що робить проживання в квартирі з ОСОБА_1 просто неможливим. ОСОБА_1 не виконує свої обов`язки щодо оплати комунальних послуг, не виплачує аліменти, які були призначені для сестри ОСОБА_3 . Після того як ОСОБА_1 поселився в його кімнаті, він почав переставляти меблі, приносити всякий мотлох до кімнати, називати мене грубими словами, що призводило до нового скандалу та виклику поліції.

Аналіз вказаних пояснень дозволяє дійти висновку, що дійсно в сім`ї ОСОБА_1 виникають сварки. Однак при цьому в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які об`єктивні докази того, що 04 листопада 2021 року ОСОБА_1 вчинено психологічне насильство щодо ОСОБА_2 , зокрема висловлено в її бік образи чи погрози, або інші дії, які б спричинили шкоду її психічному здоров`ю, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе тощо, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Заяви ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які містяться в матеріалах справи, лише підтверджують наявність тривалих конфліктів між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однак жодним чином не доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки підставою його складення було звернення однієї зі сторін конфлікту, а саме - ОСОБА_2 та протокол за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в протоколі щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи під час розгляду справи і надавши їм правову оцінку, вірно прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль