П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 р. м. Кобеляки

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Омельченко І.І. розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , працюючого водієм у ТОВ «Енергія роста»,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

Встановив:

ОСОБА_1 11 травня 2021 року о 21 годині 55 хвилин в м. Кобеляки по вул. Р. Кириченко Полтавського району Полтавської області, керував автомобілем ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: почервонілі очі, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому порядку в приймальному відділенні КНП «Кобеляцька міська лікарня» ОСОБА_1 категорично відмовився. Тим самим, ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Монастиренко С.М. у судовому засіданні зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 159575 від 11.05.2021 року в рядку «Свідки» відсутні будь-які записи, а тому при складанні протоколу свідки не були присутні. Відділом поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області не надано відомості про встановлення та наявність у патрульному автомобілі відеореєстратора, на який нібито було зафіксовано адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , а тому не має будь-якого підтвердження, що в патрульному автомобілі знаходився відеореєстратор. Крім цього, відеозапис невстановленого походження, наданий ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області на СД-диску, має розбіжності в часі на 1 годину з відеозаписом на портативному відеореєстраторі поліцейського, що також ставить під сумнів належність, допустимість та достовірність такого доказу. Відеозапис є електронним доказом і повинен подаватися в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», а наданий суду СД-диск з відеозаписом не є оригіналом та не засвідчений електронним цифровим підписом. Посилаючись на пункт 5 Розділу ІІ Наказу МВС України № 1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», ОСОБА_2 стверджував, що 11.05.2021 року портативний відеореєстратор був включений поліцейським в 22:01:06 год., виключений в 22:08:47 год., потім знову включений в 22:58:28 год. до 23:13:27 год. Чому відеозйомка не була безперервна та зупинялася на 50 хв., не відомо. При наданні суду СД-диску з відеозаписами не були надані витяги з Журналу обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи, дозвіл на викопіювання та видачу відеозаписів, наданий начальником підрозділу поліції, що передбачені наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року. Тому відеозаписи, що знаходяться на СД-диску, не є допустимими доказами в справі, оскільки одержані з порушенням порядку встановленого законом. З огляду на це, ОСОБА_2 прохав закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що відеореєстратор, закріплений на лобовому склі патрульного автомобіля, комплектувався при отриманні в ГУНП. Розбіжність у часі між нагрудною камерою та даним відеореєстратором в одну годину відбулася через те, що на відеореєстраторі автоматично не перевівся час із зимового періоду на літній. Також ОСОБА_3 повідомив, що відеозйомка зупинялася для доставки ОСОБА_1 з місця виявлення адміністративного правопорушення до КНП «Кобеляцька міська лікарня» для проходження огляду на стан сп`яніння.

Суддя, заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Монастиренка С.М., пояснення свідка, розглянувши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно норм ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Положеннями статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 159575 від 11.05.2021 року, відеозаписом.

Щодо доводів захисту про недопустимість СД-диску з відеозаписом як доказу, оскільки він не є оригіналом та не засвідчений електронним цифровим підписом, суддя зазначає наступне.

Матеріальний носій це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Верховний Суд у постанові від 22.10.2021 року (справа 487/5684/19, провадження № 51-1569км21) зазначив, що оригіналом електронного документу в правовому значенні визнається будь-який примірник електронного документу незалежно від електронного носія інформації, якщо немає обґрунтованих сумнівів в достовірності (незмінності) змісту первинно створеного електронного документу. Необхідність встановлення первинного електронного документу («оригіналу цифрового файлу») може виникнути у разі наявності сумнівів в достовірності електронного документу (зокрема, ознак зміни чи втручання до змісту файлу).

Долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення СД-диск з відеозаписом (DVD+R 16х/4.7GB/120Min) був виготовлений у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у справі, та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на бодікамері поліцейського в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Крім того, КУпАП не містить вимог щодо додання до протоколу про адміністративне правопорушення носія, на який безпосередньо було здійснено відеозапис; підписання відеозапису цифровим підписом.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 також не передбачено накладення електронного цифрового підпису на відеофайли.

На цих підставах суддя відхиляє доводи сторони захисту про те, що СД-диск з відеозаписом є недопустимим доказом, оскільки відсутній електронний цифровий підпис та повинен подаватися в оригіналі або в електронній копії.

Щодо посилання захисника-адвоката Монастиренка С.М. на те, що при складанні протоколу свідки не були присутні, існує розбіжність в часі на 1 годину з відеозаписом на портативному відеореєстраторі поліцейського, відеозйомка не була безперервна та зупинялася на 50 хвилин, суддя зазначає наступне.

Відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції передбачено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно пункту 5 Розділу II цієї Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

На СД-диску з відеозаписом (DVD+R 16х/4.7GB/120Min), оглянутому в судовому засіданні, зафіксовано момент руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , повний хід спілкування з поліцейськими, виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. З відеозапису також вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено, що в зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння відносно нього буде складений протокол за ст. 130 КУпАП.

Таким чином, СД-диск, наявний в матеріалах справи, надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що працівники поліції вели відеофіксацію правопорушення, а тому в залученні свідків потреби не було.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що відеозйомка зупинялася для забезпечення доставки ОСОБА_1 з місця виявлення адміністративного правопорушення до КНП «Кобеляцька міська лікарня» для проходження огляду на стан сп`яніння.

Згідно листа від 17.01.2022 року № 203/115/122/01/01-2022 (а.с.80), відеореєстратор, закріплений на лобовому склі патрульного автомобіля Мітсубісі Аутлендер д.н.з. НОМЕР_2 , комплектувався при отриманні в ГУНП та має інвентарний номер 4. Розбіжність у часі між нагрудною камерою та даним відеореєстратором в одну годину відбулася через те, що на відеореєстраторі автоматично не перевівся час із зимового періоду на літній.

Стороною захисту не надано суду будь-яких переконливих доводів, які б ставили під сумнів зафіксовані на відеозаписі події.

Враховуючи викладене вище, вважаю, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З врахуванням конкретних обставин та характеру вчиненого правопорушення, даних про особу правопорушника, а також, даних, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, вважаю застосувати відносно ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, із ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, 280, 283 КУпАП, суддя, -

Постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 (чотириста дев`яносто шість грн. двадцять коп.) гривень.

У разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя