НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

14 січня 2022 року Справа № 322/1162/21 (Провадження № 3/322/43/22)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Губанов Р.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду 30.12.2021 з відділення поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, за ч.1 ст.130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №263456 від 13.12.2021 ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: «13.12.2021 о 15:25 в с. Михайлівське, вул. Стадіонна Запорізького району Запорізької області водій транспортним засобом Navigator скутер без номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння кінцівок рук, почервоніння очей. На місці зупинки ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Драгера», а також у найближчому медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР».

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Про час і місце розгляду повідомлявся повісткою, яка направлялася на адресу вказану ОСОБА_1 , повістка повернулася із повідомленням з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вирішуючи питання щодо розгляду справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суддя виходив із наступного.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Завданнями Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Враховуючи принцип судочинства, закріплений в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, була достовірно обізнана про розгляд її справи в суді, при цьому, за період перебування справи на розгляді, не скористалася правами, наданими їй чинним законодавством, зокрема статтею 268 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, не віднесено до таких, які підлягають розгляду за обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суддя дійшов висновку про доцільність розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду особи, яка керувала транспортним засобом, визначено положеннями ст.266 КУАП.

Відповідно до ч.2 цієї статті огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Положеннями ч.3 вказаної статті визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно п.3 цього ж розділу Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

В пункті 7 розділу І Інструкції зазначається, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналіз згаданих положень КУпАП, ПДР і Інструкції дає підстави стверджувати, що водій, або особа, яка керувала транспортним засобом, в разі наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння повинен (тобто це є його обов`язок, а не право) пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння. Водночас, поліцейські не мають права примусово проводити такий огляд, тому в разі відмови особи від його проходження на неї складається протокол за відповідною частиною ст.130 КУпАП.

На відеозаписі, який долучений до матеріалів справи, зафіксовано факт спілкування поліцейських з ОСОБА_1 . Один із поліцейських після роз`яснення ОСОБА_1 прав ставить питання про те, коли він вживав алкоголь, на що той відповідає, що випив стан пива (фактично відповідає що і скільки, а не коли). Після чого інший поліцейський пояснює ОСОБА_1 , що цим питанням інспектор пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою спеціального технічного приладу, або в медичному закладі, або він ( ОСОБА_1 ) має право відмовитись від огляду. ОСОБА_1 не відмовляється від проходження огляду, а говорить дослівно (російською): «Я не буду вимовляться, давайте запишем выпил стакан пива». На що інспектор відповідає: «давайте Ви напишете, випив стакан пива, від проходження огляду відмовляюсь. Ви ж проходити огляд не будете, на місці відмовляєтесь?». Перепитує чи правильно він (інспектор) зрозумів ОСОБА_1 . Той в свою чергу відповідає, що правильно.

Відповідно до ст.9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Згідно з практикою ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп.52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia).

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ у справі «AllenetdeRibemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суддя вважає, що дії працівників поліції, які виразились, зокрема, у тому, що останні не виконали покладений на них обов`язок щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння з дотримання визначеного законом порядку, є неправомірними.

Так на відеозаписі не міститься відомостей про те, що ОСОБА_1 має явні ознаки алкогольного сп`яніння (відповідь ОСОБА_1 про те, що він випив стакан пива, не вказує на ознаки визначені п.3 розділу І Інструкції). Один із поліцейських одразу після фрази ОСОБА_1 про стакан пива, повідомляє про насправді неіснуюче право відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а після того, як ОСОБА_1 згодився на зазначений огляд, фактично переконав того цей огляд не проходити. Про те, що наслідки такої відмови можуть бути такими самими, які наступають за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, поліцейські ОСОБА_1 не пояснили. Тобто суддя вважає, що у цьому випадку мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, з метою складання на нього протоколу саме за порушення п.2.5 ПДР.

Враховуючи встановленні обставини суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.221, 247, 283-285, 294 КУпАП, суддя

постановив:

справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О. Губанов