Справа № 559/332/22
Провадження № 3/559/240/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022 м. Дубно

Cуддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Панчук М.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Дубенського РВП Головного управління Національної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , не працюючого, жителя АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, роз`яснивши ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України-

встановив:

ОСОБА_1 ухилився від виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме, близько 10 днів не ночував за місцем проживання, залишивши дітей самих, не телефонував і не цікавився справами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив обставини викладені у протоколі, вину визнав, пояснив, що не був вдома 10 днів, жив у співмешканки, в дітей були харчі, які вони самі собі готують з круп. Наразі діти у його тещі, а він так і проживає із своєю співмешканкою. На даний час не працює і не має доходів, діти йому потрібні.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №395092 від 01.02.2022 (а.с.2) складено уповноваженою на такі дії особою Дубенського РВП ГУНП в Рівненської області у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом. Оскільки даний протокол ґрунтується на інших матеріалах справи, суд визнає його також належним доказом вини правопорушника у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Окрім того вина ОСОБА_1 підтверджується в повній мірі матеріалами справи: рапортом про реєстрацію події (а.с. 3); заявою ОСОБА_4 (а.с. 4); письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (а.с. 5, 8); копією акту обстеження умов проживання (а.с. 16-17).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 184 КУпАП, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей тягне за собою тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При обранні виду та розміру стягнення судом враховується відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, конкретні обставини вчинення адміністративного правопорушення, їх наслідки, а також ступінь винності у їх вчиненні.

Враховуючи фактичні дані, обставини встановлені при розгляді справи, дані про особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, оцінивши докази, з метою здійснення заходів, спрямованих на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, та виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України, суд дійшов висновку про накладення на правопорушника адміністративного стягнення у вигляді штрафу у мінімальному розмірі.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП на правопорушника необхідно покласти сплату судового збору.

Керуючись ч. 1 ст. 184, ст. ст. 283, 284, 294 КУпАП,-

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в дохід держави в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Згідно ч. 2 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя М.В. Панчук