Справа № 316/3154/21
Провадження № 3/316/32/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 рік м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О., розглянувши адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізична особа-підприємець, місце проживання: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Енергодарського міського суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД № 307036 від 04.12.2021 року зазначено, що ОСОБА_1 04.12.2021 року о 00-20 годині у м. Енергодар по вулиці Центральна в районі будинку №4 керував автомобілем марки «JEEP GRAND CHEROKEE» р/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що 04.12.2021 року о півночі він рухався на своєму авто по вулиці Центральній та був безпричинно зупинений патрульною поліцією. Працівники поліції спілкувались з ним у грубій формі та почали звинувачувати, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, погрожуючи відібрати документи на авто, водійське посвідчення та сам автомобіль. Про причину зупинки працівники поліції його не повідомили та правил дорожнього руху він не порушував. Йому запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, але враховуючи поведінку працівників поліції та безпричинну зупинку, а також відсутність буд-яких причин стверджувати, що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, він не хотів проходити освідування на місці. Проте після того як він відмовився від проходження огляду на місці, працівники поліції почали відразу складати відносно нього протокол. Тоді він запропонував працівникам поліції пройти даний огляд у медичному закладі, на що йому відмовили зазначивши, що «йому це не потрібно». Після цього він разом зі своїм товаришем ОСОБА_2 поїхали до КНП «СМСЧ», де він самостійно пройшов огляд, відповідно до якого ознак сп`яніння не виявлено.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що ОСОБА_1 є його товаришем. 04.12.2021 року ОСОБА_1 вночі зателефонував йому та сказав, що його безпричинно зупинили працівники поліції, які поводили себе агресивно та звинувачували його в тому, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, хоча це було не так. Він порадив ОСОБА_1 освідування на місці зупинки не проходити, а тільки у лікарні. ОСОБА_1 попросив його під`їхати на місце зупинки та він приїхав. Коли він приїхав, то на місці зупинки було два екіпажа патрульної поліції, один місцевий ГРПП, а інший не місцевий. Не місцеві поліцейські погрожували ОСОБА_1 , що заберуть автомобіль. Після того, як ОСОБА_1 запропонували пройти огляд на місці та він відмовився, одразу почали складати протокол. При цьому ОСОБА_1 пропонував поїхати в лікарню для огляду, але йому відмовили зазначивши, що «йому це не потрібно». Їх ще деякий час не допускали до автомобіля ОСОБА_1 .. Він сказав що сяде за кермо автомобіля, та після того, як поліцейські переписали його дані, їх допустили до авто. Потім працівники поліції сперечались між собою, оскільки деякі з них не хотіли віддавати автомобіль ОСОБА_1 , не дивлячись на те, що керування було передано йому (Бейнеру). Після сперечань вони з ОСОБА_1 сіли в автомобіль та поїхали до приймального відділення лікарні. Так як поліцейські не захотіли направити його на огляд у медичний заклад, він самостійно пройшов огляд, та відповідно до висновку ознак алкогольного сп`яніння в нього не виявлено.

Відповідно до ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Дослідивши наявні у справі матеріали, враховуючи надані в судовому засіданні пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та свідка, встановлено наступне.

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначається Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).

Порядок визначає, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться уповноваженою особою Державтоінспекції на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється уповноваженою особою Державтоінспекції для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також у п.7 Інструкції вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Отже існує певний порядок дій при здійсненні огляду на стан сп`яніння, якого працівник поліції зобов`язаний дотримуватися.

Так, у протоколі зазначено про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, якими є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вказано, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, а також у медичному закладі.

Проте надані письмові пояснення суперечать відеозапису, який долучено працівниками поліції до справи.

Так, у матеріалах справи наявний диск на якому містяться два відеозаписи.

На першому зафіксована зупинка автомобіля марки «JEEP GRAND CHEROKEE» р/н НОМЕР_1 .

На другому відеозаписі зафіксована відмова водія від проходження огляду, при цьому працівник поліції у присутності свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки, від якого останній відмовився. Проте пропозицію щодо проходження огляду у медичному закладі, як зазначено у письмових поясненнях свідків, поліцейській водію не висував, що чітко видно на відео.

Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив пояснення ОСОБА_1 щодо відмови поліцейських здійснити огляд останнього у медичному закладі.

Виходячи із судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.04.2013 року у справі «Еркапіч проти Хорватії» з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

Таким чином в суду наявні обґрунтовані сумніви в достовірності відомостей, зазначених в письмових поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не можуть вважатися неналежними доказами.

Таким чином, в разі якщо особа відмовляється від проходження огляду на місці, така особа направляється уповноваженою особою Державтоінспекції для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

В даному випадку працівник поліції повинен був направити ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу, про що зазначав сам ОСОБА_1 , який не заперечував проти свого освідування у відповідному закладі здоров`я. Та тільки в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський мав право складати в присутності двох свідків відповідний протокол про адміністративне правопорушення, із зазначенням ознак сп`яніння і дій водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, матеріали справи не містять даних, які вказують на дотримання поліцейськими вимог Порядку від 17 грудня 2008 р. № 1103 та Інструкції затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, щодо процедури направлення водіїв на огляд, та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП - огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що був зупинений працівниками поліції без будь-якої на те причини.

Відповідно до Закону України «Про національну поліцію», зупинення транспортного засобу є превентивним поліцейським заходом (ст..31 Закону).

Частина 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» містить перелік випадків в яких поліцейський має право зупинити транспортний засіб, а частина 2 цієї статті випадки, коли поліцейський зобов`язаний це зробити, при цьому зазначений перелік є вичерпним та розширенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

В порушення норми даної статті, матеріали справи не містять доказів, що поліцейський зупинив водія ОСОБА_1 маючи достатні для цього причини. Як вже було зазначено вище, на відеозаписах, наданих поліцією, зафіксована зупинка авто та відмова водія від проходження огляду на місці. Проте наданий диск не містить доказів роз`яснення водію працівником поліції причин зупинки.

Більш того, порядок визначає, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

При цьому, у своїй діяльності поліція керується певними принципами, зокрема забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України (ч.1 ст.7 Закону України «Про національну поліцію»), та діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч. ст.8 Закону України «Про національну поліцію»).

Отже, вимоги поліції щодо зупинки водія, а також під час здійснення процедури огляду водіїв, повинні бути законними.

Проте, до протоколу не надано доказів не тільки вмотивованості зупинки, але й того, що особа взагалі перебувала у стані сп`яніння, та що в поліцейського були певні підстави так вважати.

Зазначаючи у протоколі про наявність ознаків сп`янівння у ОСОБА_1 у вигляді невідповідності обстановці поведінки останнього, судом з відеозапису встановлено зворотнє. Будь-яка невідповідність поведінки водія на відео не прослідковується.

Отже будь-яких беззаперечних доказів, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі, матеріали справи не містять.

Натомість ОСОБА_1 наданий медичний висновок, відповідно до якого він 04.12.2021 року о 03 год. 10 хв. пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Алкофор», ознак сп`яніння не виявлено.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Водночас при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази на свій внутрішній розсуд, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, яке має ознаки злочину» залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (Рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, враховуючи положення ст.62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також враховуючи відсутність в матеріалах адміністративної справи беззаперечних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та наявність доказів, що свідчать про порушення працівниками поліції процедури огляду водія на стан сп`яніння, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду, через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М. О. Куценко