Справа № 135/125/22
Провадження № 3/135/75/22
ПОСТАНОВА

іменем України

10.02.2022 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від відділення поліції №3 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , працюючу психологом в Ладижинській ЗОШ №2,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ВАБ №770121 складеного 04.02.2022, зазначено, що 04.02.2022 о 17 год. 45 хв. за місцем проживання в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме: умисні дії психологічного характеру, що виразились у розкиданні особистих речей та пошкодженні майна, внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю ОСОБА_2 ..

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою не визнала. Повідомила, що вона з ОСОБА_2 розлучена. За нею зареєстровано право власності на квартиру, а йому належить частка, бо придбали квартиру перебуваючи у шлюбі. Вона на даний час не проживає в квартирі, щоб уникнути конфліктів, однак в ній залишились її речі. 03.02.2022 вона прийшла до квартири, просила ОСОБА_2 розділити їх майно, збирала речі. А ОСОБА_2 випихував її в двері, вона викликала поліцію і на нього склали протокол. На другий день, вона знов прийшла в квартиру, з?ясовувала стосунки, спорили щодо речей. ОСОБА_2 переніс її речі з однієї кімнати квартири в іншу. Вона теж взяла речі ОСОБА_2 та хотіла перенести в іншу кімнату, але він закрив двері, тому вона поставила речі під дверима. Доки ходила в погріб, ОСОБА_2 викликав поліцію, розкидав її речі і сказав, що це вона зробила, погрожував її навіть в присутності поліції. Вказала, що колишнього чоловіка не ображала, ніяких дій, що могли б йому зашкодити не вчиняла.

Потерпілий належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, до суду не з?явився. Враховуючи визначені КУпАП скорочені строки розгляду справи, справу розглянуто без його участі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст.7 КУпАП).

Як вбачається з положень ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, у відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 173-2 КУпАП відповідальність настає у разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 вказаного Закону визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи реальне настання фізичної або психологічної шкоди.

Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної (тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини) можливості заподіяння такої шкоди.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Так, у справах про психологічне домашнє насильства обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

Обопільна сварка між подружжям, а також з?ясування стосунків з приводу наявного конфлікту через поділ спільного майна та речей колишнього подружжя, не може кваліфікуватись як домашнє насильство.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву".

Відповідно, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а відтак усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази відповідно до вимог статті 251 КУпАП про вчинення ОСОБА_1 умисних діянь фізичного, психологічного характеру внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода здоров`ю ОСОБА_2 ..

ОСОБА_1 заперечує свою вину, зазначивши, що насильство в сім`ї не вчиняла, відчуває постійні переслідування та тиск від колишнього чоловіка, з яким хоче поділити майно, але з приводу поділу не можуть дійти згоди.

В протоколі серії ВАБ №770121 від 04.02.2022 зазначено, що ОСОБА_1 04.02.2022 о 17 год. 45 хв. за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме: умисні дії психологічного характеру, що виразились у розкиданні особистих речей та пошкодженні майна, внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю ОСОБА_2 .

Однак, суд, вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження. Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

При цьому судом встановлено, що докази, які були додані до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а саме: рапорт працівника поліції відділення №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області та письмових пояснень ОСОБА_2 , згідно яких між ним та ОСОБА_1 виникають суперечки та сварки, в повній мірі не підтверджують обставини, викладені в даному протоколі. Що і підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_1 ..

Враховуючи положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

За таких обставин, за відсутністю інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, вважати дії останньої саме 04.02.2022 о 17 год. 45 хв. такими, що утворюють склад зазначеного адміністративного правопорушення, суд не може. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, зокрема щодо наслідків дій ОСОБА_1 для психологічного стану ОСОБА_2 .

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому підлягає врахуванню й те, що суд розглядає справу лише в межах пред?явленого звинувачення відповідно до фактичних обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 пояснює, що тимчасово не проживає за вказаною у протоколі адресою, однак в даній квартирі знаходяться її особисті речі.

В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначено, що вона розкидала особисті речі. Однак, в протоколі не вказано кому такі речі належали.

Окрім цього, відсутні й докази викладеної в протоколі обставини про пошкодження майна. Оскільки ні заява ОСОБА_2 ні його письмові пояснення по справі не містять твердження про пошкодження майна.

Відповідно до частини третьої статті 62Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 не встановлено, а наявність конфліктної ситуації 04.02.2022 на підґрунті особистих непорозумінь та поділу майна між колишнім подружжям не є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не доведена, оскільки по справі немає беззаперечних та безсумнівних доказів на підтвердження «поза розумним сумнівом» обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо вчинення домашнього насильства.

Тому справа підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діяннях ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя