Провадження № 3/127/9588/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №771308 від 12.11.2021 року, 12.11.2021 року о 21.55 год. адміністратор закладу «Asado», що знаходиться на Гніванському шосе, пров.5, ОСОБА_1 не забезпечила інформаційними табличками про допустиму кількість осіб в закладі, чим порушила Постанову Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року зі змінами від 11.10.2021 рку (п.3 п.п 22).

Дії ОСОБА_1 співробітником поліції кваліфіковано за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 втретє не з`явилася, у встановленому законом порядку повідомлялась судом про день, час та місце судового розгляду.

Дослідивши адміністративний матеріал, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Стаття 44-3 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 44-3 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (надалі Постанова).

Відповідно до цієї ж Постанови залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) встановлюється «зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

Зелений, жовтий та помаранчевий рівні епідемічної небезпеки визначаються керівником робіт з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням на території України COVID-19, за результатами щоденної оцінки відповідних ознак епідемічної небезпеки. Інформація про зазначені рівні розміщується на офіційному інформаційному порталі Кабінету Міністрів України (за посиланням http://covid19.gov.ua) та веб-сайті Міністерства охорони здоров`я (за посиланням https://moz.gov.ua ) (п.2-1 Постанови).

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до Постанови (в редакції, яка діяла на час вчинення правопорушення), на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, відповідальність за порушення вимог щодо яких можуть нести, зокрема, суб`єкти господарювання, а не їх працівники, оскільки останні не здійснюють господарську діяльність та не є суб`єктами господарювання.

Обов`язок дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів, законодавчо покладений на суб`єктів господарювання.

За змістом частини другої статті 3 ГК України суб`єктами господарювання вважаються особи, які займаються підприємницькою діяльністю "для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку".

Частиною 2 ст. 55 ГК України встановлено, що суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

При цьому в розумінні норм ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, якщо правопорушення, яке ставиться в провину, стосується діяльності суб`єктів господарювання, а не фізичних осіб, то до відповідальності може бути притягнута саме посадова особа такого суб`єкта господарювання.

Згідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №771308 від 12.11.2021 року ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог п.3 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме відсутність інформаційних табличок про допустиму кількість осіб в закладі, однак суть правопорушення не конкретизовано (не зазначено де саме мали б бути розміщені таблички), здійснено посилання на п.п.22 п.3 Постанови КМУ №1066 від 11.10.2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236» як на норму (вимогу до протиепідемічних заходів), яку було порушено ОСОБА_1 .

Разом з тим судом встановлено, що зазначений пункт постанови стосується заборони перевізникам здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах, авіаційним та залізничним транспортом у міжобласному сполученні без наявності у пасажирів відповідних документів (негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до дня поїздки тощо).

Тобто працівником поліції в протоколі невірно зазначено підпункт п.3 Постанови, в якій вказано вимогу розміщення на закладах харчування чітко визначених табличок певного інформаційного характеру.

Крім того протокол про адміністративне правопорушення не містить доказів того, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з закладом «Asado» чи була посадовою особою, і що на неї був покладений обов`язок дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів, протокол складено з порушеннями вимог ст.256 КУпАП, а тому протокол не може бути належним доказом на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Окрім наведеного протокол містить недопустимі та беззастережні виправлення в частині прізвища особи, відносно якої складено протокол у справі про адміністративне правопорушення.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, адміністративний матеріал не містить.

Адміністративний матеріал складається з протоколу, рапорту працівника поліції та чорно білої роздруківки фотографії неналежної якості певного місця в просторі, зі змісту якої (фотографії) неможливо встановити а ні часу здійснення фотографування, а ні місця фотографування, а ні адреси розташування зфотографованого приміщення, а ні зміст інформаційних табличок, що розміщенні на дверях.

Відповідно до ч.ч.1-2 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v.Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року поза розумним сумнівом.

За таких обставин суд не встановив в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1ст.247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.245, ст.247, 251, 276, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 10 днів з дня її ухвалення.

Суддя: