ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2852/21 Головуючий в 1 інст. Мінаєв М.М.
Провадження № 33/807/58/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 44-3 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 січня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Пузіна Д.М. на постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який працює водієм ТОВ «Транспортник»,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 гривень, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що відповідно до відомостей протоколу встановлено, що 09.10.2021 року об 11 год. 05 хв. ОСОБА_1 здійснював на маршрутному транспортному засобі MERCEDES BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевезення пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, тобто порушив вимоги пп. 8 п. 2-2 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що постанова місцевого суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на вину ОСОБА_1 за ч. 1 ст.44-3 КУпАП.

Матеріали справи направлялися на доопрацювання, але на час розгляду справи недоліки працівниками поліції не були усунуті.

Зазначає, що доказ по справи у вигляді СД-диску є недопустимим, оскільки не є безперервним, як того вимагає інструкція МВС України. Вказане, на думку захисника, свідчить, що особа яка копіювала відеозапис на диск, могла змінювати або редагувати його.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки про існування постанови апелянт дізнався лише 26.11.2021 року.

Також просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Пузін Д.М. не з`явились, від захисника надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без їх участі в судовому засіданні апеляційного суду.

Перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Щодо питання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

В клопотанні апелянт, порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді посилаючись на поважність пропуску цього строку.

Враховуючи, що копія постанови районного суду не направлялася ОСОБА_1 , оскільки відсутні докази отримання судового рішення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції доходить висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підстави для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції цих вимог дотримався в повному обсязі.

У судовому засіданні встановлено, що 9 жовтня 2021 року у відношенні ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №676032 (а.с.2) зазначено, що 09.10.2021 року об 11 год. 05 хв. ОСОБА_1 здійснював на маршрутному транспортному засобі MERCEDES BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевезення пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, тобто порушив вимоги пп. 8 п. 2-2 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.44-3 КУпАП.

Процесуальна форма та зміст протоколу відповідають вимогам ст. 256 КУпАП. Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Сама норма статті 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідіемічних правил і норм як загальнодержавних, так і виданих органами місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 4 Кодексу цивільного захисту України цивільний захист - це функція держави, спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу цивільного захисту України цивільний захист забезпечується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про основи національної безпеки України», суб`єктами, уповноваженими захищати населення, території, навколишнє природне середовище і майно, згідно з вимогами цього Кодексу - у мирний час, а також в особливий період - у межах реалізації заходів держави щодо оборони України.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року (зі змінами) визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року (із змінами), карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно пп. 8 п. 2-2 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року (зі змінами) встановлено, що на момент здійснення ОСОБА_1 перевезення людей встановлюватися карантинні обмеження, а саме заборонялося на території України здійснення регулярних і нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом в кількості більшій, ніж кількість місця для сидіння, що передбачено технічною характеристикою транспортного засобу.

Положеннями статей 8-11 Конвенції про захист прав та основоположних свобод дозволяється втручання в основні права там, де це є «необхідним у демократичному суспільстві для захисту здоров`я».

Згідно Сіракузьких принципів тлумачення обмежень і відступів від положень Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, схвалених економічною та соціальною радою Організації Об`єднаних Націй у 1985 році «прагнення захистити здоров`я населення може служити підставою для обмеження певних прав, якщо державі необхідно вжити заходів щодо усунення серйозної загрози здоров`ю населення або окремих осіб. Ці заходи можуть бути спрямовані безпосередньо на запобігання захворювання або загрози фізичному здоров`ю або на забезпечення догляду за хворими або постраждалими. Держава-учасниця може вживати заходів, що відступають від своїх зобов`язань, у випадках виняткової і дійсної або неминучої небезпеки, яка загрожує життю нації, яка зачіпає все населення і або всю, або частину території держави, а також становить небезпеку для фізичного здоров`я населення».

Поряд з наведеним, 07.04.2020 Генеральним секретарем Ради Європи розісланий 47 державам-членам Ради Європи відповідний Інструментарій для країн-членів з питань дотримання права людини, демократії та верховенства права в період кризи, викликаної СОVID-19, відповідно до якого: заходи, прийняті державами-членами, можуть бути виправдані на основі звичайних положень Європейської конвенції про права людини щодо охорони здоров`я, заходи виключного характеру можуть вимагати відхилення від норм та зобов`язань держав за Конвенцією; - законодавчий орган може прийняти спеціально розроблені закони про надзвичайні ситуації для вирішення поточної кризи, яка виходить за рамки вже існуючих правових норм; під час надзвичайної ситуації уряди можуть отримати загальні повноваження видавати акти, що мають силу закону. Це прийнятно за умови, що ці загальні повноваження мають обмежений термін; органи виконавчої влади повинні мати можливість діяти швидко та ефективно. Це може передбачати простішу процедуру прийняття рішень та полегшення деяких перевірок і противаг; безпрецедентні заходи, вжиті у відповідь на COVID-19, можуть вплинути на спроможність держави гарантувати право на свободу та безпеку та змінюють регулярне функціонування судової системи; стаття 5.1 (е) визначає, що запобігання поширенню інфекційних захворювань є однією з підстав, за якими особа може бути позбавлена права на свободу пересування.

У рішенні від 28 квітня 2021 року (CASE OF VAVШIИKA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC) Європейський суд з прав людини підкреслив, що Конвенція та інші міжнародні документи покладають позитивне зобов`язання на Договірні Держави зі вжиття належних заходів із захисту життя і здоров`я осіб, які перебувають під їхньою юрисдикцією.

У рішенні від 15 березня 2012 року «СОЛОМАХІН ПРОТИ УКРАЇНИ», Європейський суд зазначив, що основною метою ведення обмежувальних заходів в державі проти захворювань є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому. Суд встановив, що ведення обов`язкових заходів проти інфекційних захворювань є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Поряд з цим, апеляційний суд вважає, що обмеження, які визначені пп.8 п.2-2 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236 (зі змінами) є необхідними у демократичному суспільстві, оскільки останні направленні на дотримання позитивних зобов`язань щодо захисту здоров`я, життя суспільства від небезпеки, яка зачіпає все населення України.

З аналізу ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та вимог положень вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року (зі змінами), у порушенні яких обвинувачується ОСОБА_1 , вбачається, що у зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що він здійснював перевезення пасажирів та допустив порушення вимог правил карантину людей.

Вказане обставини, які працівником поліції були відображені в протоколі, підтверджується: рапортом (а.с.3), яким вказано, що 9 жовтня 2021 року надійшло повідомлення із служби «102», що водій ОСОБА_1 перевозив пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння; відеозаписом порушення, яким наочно показано, що ОСОБА_1 перевозив пасажирів у салоні автомобіля, що перевищує кількість місця для сидіння; довідкою про транспортний засіб (а.с.8), якою визначено технічна характеристика транспортного засобу та яким показано загальну кількість місць для сидіння; пояснення ОСОБА_1 в протоколі, який пояснив, що здійснював перевезення пасажирів в кількості більше технічної характеристики транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта про те, що відсутні докази, які б вказувати на вину обвинуваченого є безпідставними, оскільки апеляційний суд під час перегляду справи встановити, що докази, які були покладені місцевим судом в обсяг винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом дають стверджувати про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Щодо відсутності безперервності відеозапису події, апеляційний суд встановив, що дійсно відеозаписи не мають безперервний формат.

Однак вказаний недолік на час розгляду справи усунути неможливо, адже відповідно до п. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 № 1026 визначає, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, становить 30 діб, а позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо фактичних обставин справи, висловлена лише під час апеляційного перегляду, тобто майже через три місяці.

Натомість наявний відеозапис свідчить про те, що під час події водій ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів більше, ніж передбачено технічною характеристикою автомобіля, що узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому доказ у вигляді відеозапису є допустимим і належним.

Апеляційний суд додатково вказує, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації порушення відомчої інструкції та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Таким чином, враховуючи викладене апеляційний суд дійшов до висновку, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника - адвоката Пузіна Д.М. про поновлення строків на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Пузіна Д.М., залишити без задоволення.

Постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 323/2852/21