Провадження № 33/811/1948/21 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Зав`ялова Максима Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суд м. Львова від 25 листопада 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 в дохід держави.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 стягнення у вигляді 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 06 листопада 2021 року о 15.45 год. керував автомобілем марки Фольцваген д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Замарстинівській, 170, в м. Львові, в стані алкогольного сп`яніння (результат огляду за допомогою Драгер 1,04%), чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху України.

6 листопада 2021 року о 15.45 год. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Фольцваген д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Замарстинівській, 170 в м. Львові, перед початком руху, не впевнився в безпечності, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Форд д.н.з. НОМЕР_2 , після чого рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності та скоїв наїзд на припарковий автомобіль марки Тойота д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки з результатом розгляду справи ознайомився 30 листопада 2021 року.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Повідомляє, що поспішав перепаркувати автомобіль в більш безпечне місце, через що спричинив ДТП, алкоголь вживав після вчинення ДТП, в стані алкогольного сп`яніння за кермом не перебував.

Свою вину у вчиненні ДТП визнає повністю.

Зазначає, що в його сім`ї складне матеріальне становище, має на утриманні неповнолітню доньку, дружину, яка тимчасово не працює, автомобіль використовує для перевезення інструментів, будівельних матеріалів.

Заслухавши виступ ОСОБА_1 та його представника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги з клопотанням, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 отримав копію постанови 30 листопада 2021 року, що підтверджується розпискою, а тому, з метою забезпечення особі доступу до правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Кваліфікація дій та доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, особою, що притягується до адміністративної відповідальності, не оспорюється, тому апеляційний суд в цій частині постанову не перевіряє.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 273022 від 6 листопада 2021 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проведено у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Alkotest»6820;

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5), з якого вбачається, що огляд було проведено за допомогою приладу «Alcotest Drager» 6820 результат огляду 1,04 проміле;

- результаті приладу «Alcotest Drager» 6820 (а.с. 1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат огляду 1,04 проміле);

- відеозаписі, з нагрудної камери працівників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на приладі «Alcotest Drager», із результатами якого незгоди він не висловлював, окрім того він зазначав, що алкоголь вживав до ДТП.

Доводи апелянта, що алкоголь він вживав після ДТП та не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що вживав алкоголь до ДТП.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суддею встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суд м. Львова від 25 листопада 2021 року.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.