Справа № 534/38/22
Провадження №3/534/131/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Солоха Олег Володимирович, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника потерпілої особи ОСОБА_2 - Остахова В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Щорськ Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, офіційно працевлаштованого на ТОВ Єристівський ГЗК на посаді водія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшли матеріали справ про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №136011 від 05.01.2022, ОСОБА_1 , 05.01.2022 о 13 год. 00 хв. за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 насильство в сім`ї, тобто вчинив дії психологічного характеру та ображав нецензурною лайкою, чим була завдана шкода.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та заперечив обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснив, що він дійсно перебував у зазначеній в протоколі квартирі (в якій він проживав з 2016 року), прибираючи приміщення. Згодом до квартири повернулась ОСОБА_2 , яка почала провокувати ОСОБА_1 на конфлікт. Зазначив, що він після скандалу вийшов на балкон. Після повернення до приміщення квартири, побачив розкидані речі та застав там ОСОБА_2 , яка повідомила йому, що він її ображав із застосуванням насильства, про що свідчила одягнута на неї порвана футболка і вона вже викликала поліцію. Вважає, що між ним та ОСОБА_2 виник сімейний скандал (конфлікт), з приводу займаного ним житлового приміщення, а саме деякі непорозуміння між колишнім подружжям - однак, аж ні якого вчинення насильства у сім`ї, з його боку вчинено не було. Після побаченого, ОСОБА_1 , вважаючи себе не винуватим у домашньому насильстві, сам викликав наряд поліції. При цьому зазначив, що потерпіла за медичною допомогою не зверталася та в матеріалах справи відсутні докази завданої шкоди її психічному здоров`ю.

Потерпіла особа в судове засідання не з`явилась.

Представник потерпілої особи ОСОБА_2 - адвокат Астахов В.П. зазначив, що внаслідок дій ОСОБА_1 , завдано психологічної шкоди ОСОБА_2 . Вказував, що вина ОСОБА_1 доведена доказами по справі. Зазначав, що правопорушник не зареєстрований за адресою вчинення адміністративного правопорушення, та своїми діями, що полягають у вчиненні насильства у сім`ї, створює перешкоди у володінні майном ОСОБА_2 . Прохав притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення особи, яка притягуються до адміністративної відповідальності, позицію захисника потерпілої, оцінивши досліджені в судовому засідання докази з точку зору їх належності та допустимості, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши всі обставини справи у їх сукупності, суддя приходить до наступників висновків.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюються органом (посадовою особою) на підставі доказів у справі про адміністративне правопорушення, тобто будь-яких фактичних даних, на основі яких встановлюються зазначені обставини. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Отже законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої або ж могло спричинити таку шкоду.

Ці обставини (завдання шкоди фізичному здоров`ю або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.

В іншому випадку - буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.

Суд наголошує, що у судове засідання потерпіла, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи не з`явилась, письмових пояснень не надала, в той час, як ОСОБА_1 у судовому засідання зазначив, що він не визнає себе винним, заперечує обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Адвокат потерпілої у судовому засідання наполягав на притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, з урахуванням своєї позиції та лінії захисту потерпілої, а також свого бачення на події, що трапилися 05.01.2022.

Суддя зазначає, що згідно рапорту працівника поліції, як потерпілою так і самим ОСОБА_1 , викликалася поліція з приводу конфлікту, що стався між сторонами по справі.

Суддя підкреслює, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 погроз та образ відносно ОСОБА_2 , окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суддею не встановлено, які конкретно погрози та образи висловлювались і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілої особи, або що могли завдати таку шкоду.

Суддею особисто не сприйнято пояснення потерпілої, щодо інциденту, що стався між сторонами по справі 05.01.2022, з огляду на те, що остання в судове засідання не зявилась. Натомість спростування пояснень наданих ОСОБА_1 , під час судового розгляду, матеріали справи не містять.

З урахуванням зазначеного вище суддя приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених у диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП та настання чи можливості настання для ОСОБА_2 наслідків, зазначених у цій статті.

Відтак, на думку судді, дії ОСОБА_1 в межах конфлікту з ОСОБА_2 не досягли межі, яка б означала вчинення того чи іншого виду насильства, визначеного диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020р. по справі №489/4827/16а, свідчення службової особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки по своїй правовій природі фіксує обставини вчинення такого правопорушення.

Суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та не має права самостійно обирати норму права, яка була порушена особою. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку.

Суддя вважає, що суть вчинених правопорушень з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom)).

Окрім того, суддя виходить з принципу презумпції невинуватості особи, а саме, що відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суддя дійшов висновку про відсутність належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП «поза розумним сумнівом», що є підставою для закриття провадження у справі.

За змістом ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Солоха

Особи, які беруть участь у справи, мають право ознайомитися із повним текстом постанови та отримати її копію після 25 січня 2022 року в приміщенні Комсомольського міського суду Полтавської області.