ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1855/21 Номер провадження 33/814/97/22Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., з участю: секретаря судового засідання Бродської Л.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп. (сімнадцять тисяч гривен 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Цією постановою, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 23 жовтня 2021 року о 23 год. 44 хв. в смт Нові Санжари по вул. Центральній, водій ОСОБА_1 керував автомобілем GEELY CK, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, визначення стану алкогольного сп`яніння проводилось за допомогою приладу ALCOTEST DRAGER 6810 в присутності двох свідків, результат тесту № 748 становив 2,02 проміле, що є порушенням вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскарживОСОБА_1 , в якій просить скасувати постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2021 року, а провадження у справі закрити, звільнивши його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Посилається на те, що судом при розгляді справи неповно з`ясовані обставини, які впливають на об`єктивність та правильність застосування стягнення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що свою вину він визнає повністю та щиро розкаюється у вчиненому адміністративному правопорушенні. Вказує, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, є інвалідом 2 групи, учасником бойових дій, має матеріальний дохід лише від пенсії, що є незначним доходом, утримує дружину, яка також має інвалідність 3 групи, та на їх утриманні є малолітній син. Тому, посилаючись на тяжке фінансове становище, а також те, що шкода нікому не завдана, він розкаявся у вчиненому та враховуючи малозначність правопорушення, прохав у відповідності до вимог ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП обмежившись усним зауваженням, оскільки сума штрафу є нереальною сумою, та він не може її оплатити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об?єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з?ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обов?язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як вбачається з матеріалів справи, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 245942 від 24 жовтня 2021 року (а.с. 3); відеозаписом, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 8), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6), які були присутніми під час продуття ОСОБА_1 приладу ALCOTEST DRAGER 6810, результат якого склав 2,02 проміле. Також, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується роздруківкою технічного приладу «Драгер» ALCOTEST 6810, з якої вбачається, що результат огляду № 748 на стан сп`яніння позитивний 2,02 проміле (а.с. 4).

Так, з дослідженого судом відеозапису події з камери поліцейського, який є додатком до протоколу вбачається, що в присутності двох свідків здійснено огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» ALCOTEST 6810, результат якого становив 2,02 проміле (а.с. 8).

З урахуванням наведеного зібрані у справі докази є належними і допустимими, та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому він підлягає адміністративній відповідальності за вчинене.

Так, санкція ч.1 ст.130 КУпАПтягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано застосовував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування на один рік.

Доводи апелянта про те, що суд призначив йому занадто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення є необгрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визначені в ст.34 КУпАП, до яких зокрема відноситься: щире розкаяння винного; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Крім того, орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Згідно зі ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Так, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та щиро розкаюється.

Однак, апеляційний суд вважає, що однієї цієї пом?якшуючої обставини для обрання такого виду адміністративного стягнення як штраф є недостатньою, а існування інших обставин, як наявність того, що він є інвалідом 2 групи, учасником бойових дій, має матеріальний дохід лише від пенсії, що є незначним доходом, утримує дружину, яка також має інвалідність 3 групи, та на їх утриманні є малолітній син, не є такими обставинами які пом`якшують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення.

Також, не заслуговують на увагу доводи апелянта про можливість звільнення його від адміністративної відповідальності при малозначності вчиненого правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП.

Так, ст. 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Проте, положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130 цього Кодексу. Тобто, законом встановлена пряма заборона звільнення особи від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Інших об`єктивних даних, які б давали підстави для зміни виду адміністративного стягнення, накладеного місцевим судом на ОСОБА_1 , матеріали справи не містять і в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та порушень закону, які були б підставою для скасування чи зміни постанови судді районного суду не встановлено.

В той же час, апеляційний суд, вважає за необхідне роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що обставини на, які він вказує у скарзі, можуть бути ним використанні для звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку рішення суду в частині сплати штрафу, в процесі його виконання, в порядку визначеному ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2021 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин