23-з/804/5/22
266/1902/20
ПОСТАНОВА

26 січня 2022 року м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Гєрцик Р.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Преснякової А.А. у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою останнього на постанову судді Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка разом зі справою про адміністративне правопорушення надійшла до Донецького апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2021 року зазначена справа розподілена судді Пресняковій А.А.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Преснякової А.А., в обґрунтування якої він зазначив, що суддя Преснякова А.А. не може приймати участь в розгляді даної справи та підлягає відводу, оскільки приймала участь у якості судді в іншій справі щодо ОСОБА_1 , під час розгляду якої була необ`єктивною та упередженою.

До заяви про відвід ОСОБА_1 долучив витяг з ЄРДР, з якого встановлено, що 10 січня 2022 року до ЧЧ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області надійшли матеріали звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що, на їх думку, в діях суддів Донецького апеляційного суду Преснякової А.А., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Зазначені відомості внесені до ЄРДР за №0000062 від 11 січня 2022 року.

Дослідивши доводи заяви про відвід, вважаю, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не встановлено процесуальних норм, що передбачають можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Водночас ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п.53 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»; п.19 рішення від 18.12.2008 року у справі «Новік проти України»), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно положень ч.1 ст.2, ч.2 ст.7 КУпАП, ст.129 Конституції України, при вирішенні питання про відвід судді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що не регламентовано нормами КУпАП, є підстави для застосування аналогії закону у вигляді норм КПК України, а питання про відвід вирішувати в порядку ст.75, 80, 81 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений в порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК України.

У п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зокрема зазначено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Мироненко і Мартенко проти України», «Рудніченко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань - суб`єктивний критерій (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід або задовольнити відвід з боку учасників справи.

Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією № 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, передбачено необхідність врахування при вирішенні питання про відвід суддів думки стороннього спостерігача про наявність навіть потенційної упередженості суддів, які розглядають справу.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості до ЄРДР з приводу наявності в діях, зокрема, судді Донецького апеляційного суду Преснякової А.А. ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, вважаю за необхідне заяву ОСОБА_1 про відвід судді Преснякової А.А. задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.75, 80, 81 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Преснякової А.А. задовольнити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Донецького апеляційного суду Р.В. Гєрцик