ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/807/52/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника - адвоката Ковбаси О.С., в режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - захисника адвоката Ковбаса О.С. на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, непрацюючу, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 850,00, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 04.09.2021 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 04.09.2021 року о 17-25 год. в м. Київ, на вул. Берковецька,6 ТРЦ «Ашан» водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем FORD д.н.з. НОМЕР_1 , на майданчику ТРЦ «Ашан», не надала переваги в русі транспортному засобу MAZDA д.н.з. НОМЕР_2 , який наближався з правого боку та скоїла з ним зіткнення.

В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

В апеляційній скарзі захисник вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд поверхнево розглянув справу. Не було здійснено повного та всебічного дослідження обставин справи. Також висновки суду ґрунтуються на сумнівних доказах, через що постанова підлягає скасуванню.

Суд протиправно розглянув справу у відсутності особи, яку притягають до відповідальності та не дослідив докази, які були надані суду.

Зазначає, що на момент звернення до апеляційного суду строк на притягнення до адміністративного відповідальності ОСОБА_1 закінчився, а тому постанова підлягає скасуванню на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Просить постанову районного суду скасувати, а провадження закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши пояснення апелянта, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та ін.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі, оскільки проаналізував усі докази у їх сукупності, та дав їм належну оцінку і встановив, за яких обставин трапилась вищевказана дорожньо-транспортна пригода.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі, яким суддя надав відповідну правову оцінку.

У відповідності до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №218310 (а.с.1) висунуто водію ОСОБА_1 обвинувачення в тому, що 04.09.2021 року о 17-25 год. в м. Київ, на вул. Берковецька,6 ТРЦ «Ашан» водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем FORD д.н.з. НОМЕР_1 , на майданчику ТРЦ «Ашан», не надала переваги в русі транспортному засобу MAZDA д.н.з. НОМЕР_2 , який наближався з правого боку та скоїла з ним зіткнення. Водій порушив вимоги п. 10.11 ПДР України.

Так, відповідно до п. 10.11 ПДР України встановлено, що у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1), відносно ОСОБА_1 підтверджується сукупністю доказів, які місцевим судом було надано оцінку, а саме: схемою місця ДТП (а.с.2); письмовими поясненнями потерпілого (а.с.3).

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно дійшов до висновку, що ДТП сталося за вини ОСОБА_1 , яка при керуванні транспортним засобом порушила вимоги п.10.11 ПДР України.

Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_1 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку між діями водія і наслідками зіткнення, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Вказані докази не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції, оскільки вони підтверджують факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, які стали причиною ДТП, механізм утворення механічних пошкоджень.

Апеляційний суд повністю відхиляє доводи апелянта через їх безпідставність і необґрунтованість.

Зокрема, доводи про розгляд справи за відсутністю ОСОБА_1 та її захисника.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та її захисник в судові засідання, які були призначені 22.10.2021, 11.11.2021, 18.11.2021, 26.11.2021 не з`явилися, неодноразово надходили заяви про відкладення судового засідання, що свідчить про процесуальну поведінку порушника і захисника, яка спрямована на деструктивність та затягування судового розгляду з метою уникнення адміністративної відповідальності, внаслідок закінчення, встановлених законом, строків накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що під час апеляційного перегляду справи права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника були повністю поновлені і надані можливості для реалізації позиції захисту.

Апеляційні суди неодноразово у своїй практиці вказували, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації процесуального порушення та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Щодо доводів про те, що на момент звернення до апеляційного суду строк на притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закінчився, а тому постанова підлягає скасуванню на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на думку апеляційного суду є безпідставним і таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, визнав її винною у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку наклав на неї відповідні стягнення.

Апеляційним судом було встановлено, що вищевказані висновки суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є обґрунтованими, підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для скасування судового рішення, яким особу обґрунтовано визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення та яка погоджується з правильністю встановлених судом першої інстанції обставин.

За відсутністю підстав для скасування судового рішення, суд вважає, що відсутні підстави для закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, адже суд не виносить нової постанови в справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, апеляційний суд зазначає наступне.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до п. 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004.

Тобто, суд призначає стягнення конкретній особі за конкретне правопорушення, максимально індивідуалізуючи стягнення, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення поведінки особи для запобігання вчиненню нових правопорушень, вихованню поваги до правил співжиття в українському суспільстві.

Отже, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд наголошує, що соціальна роль адміністративної відповідальності є надзвичайно важливою насамперед тому, що вона виникає як правовий наслідок неналежної реалізації громадянами і юридичними особами своїх прав і обов`язків у суспільстві. Вона включає не тільки ретроспективну відповідальність, як наслідок правопорушення, але й позитивний аспект, тобто певний внутрішній стан особи, її ставлення до справи, суспільства, своєї поведінки.

Громадяни держави приймають на себе певні зобов`язання, правила поведінки, так звані рамки дозволеного. Це у першу чергу правила, що закріплені на законодавчому рівні, й мають сумлінно виконуватися громадянами держави та особами, які перебувають на території України.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

З наведеного вище суд резюмує, що в державі встановлені ПДР України, які є безальтернативними і повинні виконуватися всіма учасниками дорожнього руху.

Відповідно до матеріалів справ встановлено, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, здійснила порушення ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вину в скоєному не визнала. Обставин, які можуть обтяжувати адміністративне стягнення судом не встановлено.

Враховуючи матеріали справи та особу порушника, суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Ковбаси О.С., залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 759/21565/21