Справа № 266/4/22
Провадженя№ 3-зв/266/16/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Шишилін О.Г., розглянувши заяву судді Федотвої Вікторії Миколаївни про самовідвід у розгляді протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 ,

В С Т А НО В И В:

04.01.2022 року до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Автоматизованою системою документообігу суду матеріал про адміністративне правопорушення було розподілено на суддю Федотову В.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 року.

Разом із тим, 08.02.2022 року від судді Федотової В.М. надійшла вмотивована заява про самовідвід. В своїй заяві про самовідвід суддя Федотова В.М. посилалась на те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП складено відносно ОСОБА_1 який виконував обов`язки присяжного в Приморському районному суді м. Маріуполя Донецької області. А тому, з метою виключення будь якого сумніву в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 , суддя Федотова В.М. заявила собі самовідвід по даній справі.

Ознайомившись із вказаним матеріалами справи, суддя дійшов висновку про таке.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно Коментаря до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з`їзду суддів України 24 жовтня 2002 року (у редакції, затвердженій XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року), затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1 необхідно пам`ятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

У рішенні Ради суддів України № 36 від 12.05.2016 року роз`яснено, що в разі виникнення конфлікту інтересів, який може бути врегульований в процесуальний спосіб (відвід, самовідвід), суддя врегульовує його самостійно без повідомлення про таке Раду суддів України.

Положеннями діючого КУпАП не врегульовано питання розгляд заяв про самовідвід, відвід судді під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. У зв`язку з цим, вирішуючи питання про самовідвід судді, суд керується положеннями КПК України, застосовуючи аналогію права.

Як слідує з практики Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях у справах "Фей проти Австрії" від 24.02.93 року, "Білуха проти України" (заява N 33949/02) від 09.11.2006 року, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений. Існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

З огляду на викладене, з метою виключення сумніву щодо об`єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, суддя прийшов до висновку, що заяву про самовідвід судді Федотової В.М. слід задовольнити.

Керуючись ст. 75 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Федотової Вікторії Миколаївни у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП задовольнити.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення № 266/4/22 (провадження № 3/266/64/22) відносно ОСОБА_1 передати до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу для визначення іншого складу суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Шишилін О. Г.