справа 362/5874/21
провадження 3/362/59/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2022 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича Олега Васильовича розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працює мийником-прибиральником рухомого складу в Автобусному парку № 8 Комунального підприємства «Київпастранс», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (далі ОСОБА_1 )

за частиною 1 статті 130 КУпАП.

У судове засідання прибули:

особа, щодо якої розглядається справа, - ОСОБА_1 ;

захисник Герус Ю.М.

Суд установив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 жовтня 2021 року серії ДПР18 № 333070, складеного поліцейським взводу 2 роти 2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Мельник А.О., 11 жовтня 2021 року о 04:10 на автодорозі М-05 Київ-Одеса, 63 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість шкіряного покрову обличчя. Водію запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі у лікаря-нарколога, на що водій категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнав.

ОСОБА_1 і захисник Герус Ю.М. надали пояснення, відповідно до яких вночі 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , будучи абсолютно тверезим, прямував автодорогою М-05 Київ-Одеса та під час руху у нього відмовив обігрівач салону, у зв`язку з чим він зупинився для огляду та налагодження обігрівача. Пізніше побачив поліцейського, який підійшов і почав цікавитись, чого він тут стоїть. Поліцейський висловив припущення, що водій міг щось вживати, натякаючи на алкоголь, на що ОСОБА_1 висловив бажання пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатора. Пізніше йому без пояснення причин запропоновано проїхати вперед метрів 500, на що він погодився; поліцейський автомобіль рухався позаду нього з виключеними проблисковими ліхтарями; під час руху правим покажчиком повороту йому було вказано припаркуватися, проте в цьому місці з правого боку був відбійник і стоянка в цьому місці могла загрожувати безпеці дорожнього руху, тому тільки проїхавши ще метрів 200 він відгукнувся на повторний сигнал правим покажчиком повороту поліцейського автомобіля та припаркувався. Після цього поліцейські почали зупиняти свідків і йому наголошено про необхідність їхати до лікаря-нарколога в смт. Ставище. Відмова від проходження огляду була зумовлена значною відстанню до смт. Ставище та тим, що ОСОБА_1 поспішав на роботу.

Також, відповідно до наданих пояснень, ОСОБА_1 допущено до подальшого керування транспортним засобом, а пізніше, вже в м. Києві, приблизно о 06:30, ОСОБА_1 забрав з місця проживання власника автомобіля ОСОБА_2 , з яким працює на одному підприємстві, і повіз його на роботу.

Крім того, відповідно до наданих пояснень, для ОСОБА_1 стала сюрпризом наявність у матеріалах справи розписки невідомої особи ОСОБА_3 , якого не було на місці оформлення та якому доручено доставити автомобіль у м. Київ за невідомою адресою та не допускати ОСОБА_1 до керування.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 повідомив, що він дійсно разом із ОСОБА_1 працює у Автопарку № 8. 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 мав заїхати за ним о 06:30, що і зробив, приїхавши приблизно в цей час на автомобілі Volkswagen Golf, тверезим, після чого вони разом поїхали на роботу.

Захисник, посилаючись на вказані обставини, звертаючи увагу на не безперервність наданого поліцейськими відеозапису, наполягаючи на тому, що ОСОБА_1 всупереч вимогам статті 266 КУпАП направлено не до найближчого закладу охорони здоров`я, а до смт. Ставище, а також наголошуючи на тому, що вищенаведеною поведінкою працівники поліції спровокували формальне вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, наполягав на недопустимості зібраних у справі доказів та необхідності закриття справи про адміністративне правопорушення, заявивши відповідне клопотання.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, суд відповідно до положень статті 1 КУпАП здійснює охорону прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією частини 1 статті 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або навпаки жвавість чи рухливість ходи, мови.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому чинне законодавство не вимагає поліцейського доводити чи обґрунтовувати наявність виявлених ознак сп`яніння особі щодо якої вони виявлені, чи іншим особам. Саме з метою суб`єктивно виявлених поліцейським ознак сп`яніння передбачена процедура проходження відповідного огляду.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Суд установив, що 11 жовтня 2021 року о 04:10 на автодорозі М-05 Київ-Одеса, 63 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в присутності двох свідків.

Зазначені обставини повністю підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, а також диском із відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) з нагрудної камери, використання якого передбачено статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» й Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року № 100, що був досліджений у судовому засіданні.

Зокрема, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено його права, а він:

- не заперечує факту керування транспортним засобом;

- відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, посилаючись на те, що поспішає на роботу;

- не висловлює жодних зауважень щодо місцезнаходження можливого проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (в тому числі відмови від проходження огляду саме у Ставищанській ЦРЛ);

- не заявляв клопотань щодо необхідності залучення захисника тощо.

У судовому засіданні ОСОБА_1 і захисник не наполягали на виклику для допиту свідків, які засвідчили факт відмови першого від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Натомість за клопотанням захисника суд неодноразово викликав особу, яка підписала розписку про тримання транспортного засобу, - ОСОБА_3 , проте останній, належним чином повідомлений про дату й час судового засідання шляхом направлення та вручення повістки, направленої за адресою, зазначеною у вказаній розписці, до суду не прибув.

Суд вважає, що, по-перше, отримання ОСОБА_3 судової повістки спростовує твердження сторони захисту про фабрикацію працівниками поліції зазначеної розписки шляхом зазначення в ній неіснуючої особи; по-друге, сам по собі факт неприбуття ОСОБА_3 до суду не впливає на наявність чи відсутність в діянні ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення.

Так само суд, беручи до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , вважає, що сам факт прибуття до нього ОСОБА_1 на вказаному автомобілі о 6:30 не спростовує передачу автомобіля іншій особі та, відповідно, не свідчить про те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом під час оформлення адміністративного матеріалу.

Відтак, формальні неузгодженості під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, з урахуванням установлених під час судового засідання обставин справи, судом до уваги не беруться.

Отже, надаючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог статті 252 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення Правил дорожнього руху, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме пункту 2.5 цих Правил.

Перевіркою матеріалів також не встановлено порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки дії особи, уповноваженої на складання адміністративного протоколу, відповідають вимогам статті 266 КУпАП і пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, що підтверджується зібраними доказами, які, на переконання суду, є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні.

При накладенні стягнення суд ураховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суд не встановив.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер і суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, суд уважає, що останньому слід призначити стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, тобто безальтернативну санкцію, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

З урахуванням положень статті 40-1 КУпАП, пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» і статті 7 Закону України «Державний бюджет України на 2022 рік» із правопорушника слід стягнути судовий збір у розмірі 496,20 гривень.

Керуючись статтями 9, 24, 27, 33, 40-1, 221, 245, 251, 252, 256, 265-1, 268, 276, 277, 283, 284, 285, 289 КУпАП, суд

постановив:

1. Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

2. Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

4. Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У випадку несплати накладеного на нього у передбачений законом строк до нього може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку статті 308 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.В. Попович