КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/484/2022 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції Буцмак Ю.Є.
Головуючий в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Як встановив суд, ОСОБА_1 02.09.2021 року о 19 год. 12 хв. по вул. Фастівська, 38 у м. Біла Церква керував транспортним засобом Мазда СХ-5, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager ARLM 0401, результат 1,21 % проміле, під час безперервної відеозйомки на нагрудну бодікамеру SN 001889, чим порушив вимоги п. 2.9. а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, у якій посилався на те, що судом першої інстанції однобічно, неповно досліджено зібрані по справі докази, невірно надано оцінку доказам та не встановлено обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно свідчили про те, що він, ОСОБА_1 , керував автомобілем Мазда СХ-5, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції посилався лише на один фрагмент відеозапису, де він зазначив, що у місто не виїжджав, а здійснив рух автомобілем «метр туди, метр сюди». Суд першої інстанції оцінив дану фразу як визнання того, що ОСОБА_1 керував автомобілем, що не відповідає дійсності, оскільки після того, як до нього під`їхала патрульна поліція, він пояснив, що його автомобіль технічно несправний, сьогодні він нікуди не виїжджав, здійснив рух «метр туди, метр сюди», маючи на увазі майстра за кермом, який припаркував автомобіль трохи далі, для того, щоб нікому не заважати. Пояснив, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 надав пояснення та підтвердив, що саме він перебував за кермом автомобіля та здійснював рух з метою виявлення поломки. Проте суд критично оцінив пояснення свідка, аргументуючи це тим, що його свідчення спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , зафіксованими на відеозаписі.

Також апелянт у скарзі зазначає, що просив працівників поліції надати докази того, що саме він керував транспортним засобом, на що йому відповіли, що є відео з реєстратора, однак, як вбачається з матеріалів справи, такого доказу не існує.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не був водієм у розумінні пункту 2.5. ПДР України і в матеріалах справи відсутні докази керування ним автомобілем, постанова суду про визнання його винним підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: його поясненнями, роздруківкою приладу Alcotest Drager ARLM 0401 тест №243 від 02.09.2021 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом з нагрудної камери від 02.09.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Зі змісту постанови суду першої інстанції та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам (відеозапису з нагрудної камери поліцейського, поясненням ОСОБА_1 , показанням допитаного судом свідка ОСОБА_2 ), які в сукупності та логічному взаємозв`язку спростовують обставини, викладені у протоколі щодо керування ОСОБА_1 автомобілем Мазда СХ-5, д.н.з. НОМЕР_1 , 02.09.2021 року о 19 год. 12 хв. по вул. Фастівська, 38 в м. Біла Церква.

Зокрема, ОСОБА_1 з самого початку надавав послідовні пояснення щодо того, що він, дійсно, перебував в стані алкогольного сп`яніння, але автомобілем Мазда СХ-5, д.н.з. НОМЕР_1 , 02.09.2021 року о 19 год. 12 хв. по вул. Фастівська, 38 в м. Біла Церква не керував, а за кермом знаходився майстер, який під`їхав до гаражу, де перебував ОСОБА_1 , для ремонту автомобіля, оскільки останній був технічно несправний і виїжджати за межі гаражного кооперативу не міг з об`єктивних причин. Майстер для того, щоб транспортний засіб нікому не заважав, здійснив рух приблизно один метр і припаркував його осторонь. Ці пояснення узгоджуються і з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що працівники поліції під`їхали саме до припаркованого автомобіля, із заглушеним двигуном, яким ОСОБА_1 не керував, оскільки в цей час стояв біля передніх пасажирських дверей транспортного засобу. При цьому, на запитання поліцейського, чи вживав він алкогольні напої, ОСОБА_1 зазначив, що на автомобілі нікуди не виїжджав, і ці пояснення ним не змінювались протягом всього періоду фіксації подій на відеокамеру працівника поліції.

Крім того, при розгляді справи в суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_2 , який підтвердив пояснення ОСОБА_1 , зазначивши, щойому зателефонував знайомий ОСОБА_3 та сказав взяти комп`ютер й підійти до автомобіля та перевірити, чому він не працює. Він під`їхав до гаражного кооперативу, де зустрів ОСОБА_1 та вони пішли до автомобіля за межі гаража. Спочатку ОСОБА_1 сів за кермо, а він на пасажирське сидіння та підключив комп`ютер до автомобіля, потім він пересів на водійське сидіння, зробив рух автомобілем метр вперед і назад, після чого під`їхав автомобіль патрульної поліції. ОСОБА_1 вийшов до працівників поліції, а він залишився в автомобілі й продовжив його ремонтувати.

Згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

При перегляді відео з нагрудної камери працівника поліції апеляційним судом встановлено, що відео, як доказ, не підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем Мазда СХ-5, д.н.з. НОМЕР_1 , 02.09.2021 року о 19 год. 12 хв. по вул. Фастівська, 38 в м. Біла Церква, а посилання поліцейського на те, що у нього є відео з реєстратора, яке підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт вживання ним алкогольних напоїв за кермом, нічим не підтверджені, відтак є голослівними та не можуть слугувати доказом факту керування останнім транспортним засобом.

Згідно п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У п. 2.5 ПДР України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Тобто, необхідною умовою притягнення до відповідальності особи є належне оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, що у свою чергу включає певну та відповідну наявність доказів, що особа керувала транспортним засобом, а не просто у ньому чи біля нього перебувала.

Наявними у матеріалах справи доказами - поясненнями ОСОБА_1 , показаннями свідка ОСОБА_2 , відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, які були повно, всебічно та об`єктивно досліджені апеляційним судом, спростовується та обставина, що ОСОБА_1 02.09.2021 року о 19 год. 12 хв. по вул. Фастівська, 38 в м. Біла Церква керував автомобілем Мазда СХ-5, д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, наявні у справі роздруківка приладу Alcotest Drager ARLM 0401 тест №243 від 02.09.2021 року та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, на які посилається суд в якості доказів вчинення правопорушення, не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі серії ААБ № 288664, а підтверджують лише факт перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, що ним не заперечується. Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, він не є водієм у розумінні п. 1.10 ПДР України, відповідно не підлягає відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (ч. 1 ст. 130 КУпАП).

Враховуючи викладене, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом вчинення даного правопорушення і не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні допустимі і достатні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова судді суду першої інстанції про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О.Матвієнко