Справа № 354/27/22
Провадження № 3/354/106/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року м.Яремче

Суддя Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Ваврійчук Т.Л., розглянувши матеріали, які надійшли із відділення поліції №1 (м.Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, студента ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України», жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відділенням поліції №1 (м.Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області направлено в Яремчанський міський суд Івано-Франківської області матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №244489 від 01.01.2022 року, ОСОБА_1 01.01.2022 року о 01 год. 45 хв., керуючи квадроциклом марки Yamaha Grizzey без номерного знаку по вул.. Грушевського в с. Микуличин Надвірнянського району, Івано-Франківської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №244490 від 01.01.2021 року, ОСОБА_1 01.01.2021 року о 01 год. 45 хв. в с. Микуличин Надвірнянського району, Івано-Франківської області, по вул. Грушевського, неподалік АЗС, керував квадроциклом марки Yamaha Grizzey без номерного знаку не маючи посвідчення водія, тобто не мав права керування таким транспортним засобом, а також керував транспортним засобом, який не зареєстрований в установленому законом порядку, чим порушив вимог п.2.1 а ПДР України.

У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень не заперечив та суду пояснив, що 01.01.2022 року у зв`язку зі святкуванням вживав алкоголь, після чого у нічний час на квадроциклі відвіз додому свого товариша та коли повертався на вул. Грушевського у с. Микуличин його зупинили працівники поліції. В ході розмови поліцейські з`ясували його особу та встановили, що він є неповнолітнім, проте його батьків не було повідомлено та викликано на місце події, а також у нього забрали мобільний телефон. Після цього поліцейські запропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він погодився та пройшов тестування із використанням технічного приладу Драгер, результат тестування якого склав 0,84 проміле. Після проходження тестування поліцейські не роз`яснили йому право на проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, а відразу перейшли до оформлення матеріалів у справі про адмінправопорушення. При цьому долучені до матеріалів справи письмові пояснення, були написані ним за вказівкою поліцейських, які погрожували забрати квадроцикл на арешт майданчик, а посилання на те, що пояснення написані ним у присутності батька не відповідають дійсності, бо його батьків ніхто не викликав. Після того, як він написав пояснення, поліцейські відразу відпустили його додому, від керування транспортним засобом його не відстороняли, пояснили, що відносно нього буде складений адміністративний протокол. Направлені до суду протоколи про адміністративні правопорушення у його присутності поліцейськими не складались, на підпис йому надані не були, а також йому не було вручено копію протоколів, посилання на те, що він від підпису у протоколах відмовився також не відповідають дійності.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 -його мати ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що про той факт, що її син був зупинений 01.01.2022 року працівниками поліції за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння вона довідалась зі слів сина, через кілька днів після події. На місці зупинки транспортного засобу та під час оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення ні вона, ні її чоловік присутні не були, працівники поліції їх про дану подію не повідомляли та не викликали для оформлення матеріалів.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його законного представника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні у провадженні докази, в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Із змісту протоколів про адміністративне правопорушення та доданих до них матеріалів вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 на час вчинення адміністративного правопорушення та на момент розгляду справи у суді є неповнолітнім.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Міжнародною Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року визначається, що «дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку».

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свободи громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, повага до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Правовий статус неповнолітніх в Україні визначається Конституцією України, а саме стаття 52 проголошує, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується за законом.

Згідно положень ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших Законів України.

Стаття 13 КУпАП містить лише визначення віку неповнолітніх осіб, які вчинили адміністративне правопорушення та підлягають адміністративній відповідальності із застосуванням заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП.

Відповідно до ст.270 КУпАП, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Положеннями ст.268 КУпАП визначені загальні правила участі захисника у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають обов`язкову участь захисника у справі про адміністративне правопорушення, відповідно, не передбачають порядку залучення захисника, у зв`язку з чим з метою додержання принципу законності судового провадження, суд приходить висновку про необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та вважає за необхідне керуватись при розгляді даної справи положеннями Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку здійснення судового провадження відносно неповнолітніх.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою.

Крім того, ч.1 ст.226 КПК України містить положення про особливості допиту малолітньої або неповнолітньої особи, а саме відповідно до зазначеної норми допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності лікаря.

Згідно ч.2 ст.484 КПК України орган, який здійснює провадження щодо неповнолітнього зобов`язаний здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 90-91 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»).

Суд наголошує, що необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях провадження. Як слідує за аналогією з вимогами кримінально-процесуального законодавства, при складанні протоколу щодо неповнолітнього правопорушника, який притягається до відповідальності за порушення закону, в санкції якого є значні розміри штрафу та позбавлення певних прав особи, і при судовому розгляді такої справи, участь адвоката та його законного представника є обов`язковими. В іншому випадку це є істотним порушенням його права на захист, що в свою чергу є процесуальною перешкодою для притягнення особи до відповідальності.

При цьому призначення захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист.

Судом встановлено, що складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , відібрання у останнього пояснень відбувалось за відсутності як законного представника, так і захисника, участь яких у цьому провадженні є обов`язковою з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою, як це встановлено приписами п.1 ч.2 ст.52 КПК України та положеннями Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі обставини судом встановлені з пояснень у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його законного представника, а також з матеріалів адміністративного провадження, в яких відсутні дані про присутність захисника та законного представника під час здійснення процесуальних дій та складання процесуальних документів за участю неповнолітнього ОСОБА_1 .

На долученому до матеріалів справи відеозаписі присутність законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 чи його захисника також не зафіксовано.

При цьому, суд констатує, що відсутність в матеріалах адміністративного провадження даних про присутність захисника та законного представника під час здійснення процесуальних дій та складання процесуальних документів за участю неповнолітнього ОСОБА_1 виключає будь-які сумніви в правдивості вказаних пояснень.

Таким чином, в порушення вимог ст.270 КУпАП, поліцейський, встановивши, що ОСОБА_1 на час вчинення інкримінованих йому адміністративних правопорушень перебував у неповнолітньому віці, не забезпечив участь його законного представника чи захисника під час складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, хоча в цьому випадку зобов`язаний був такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та законного представника неповнолітнього, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема, Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливості порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Із врахуванням наведеного, з огляду на встановлені порушення права на захист неповнолітнього на початку адміністративного провадження відносно нього, суд дійшов висновку, що докази у даному адміністративному провадженні були отримані внаслідок порушення прав і свобод неповнолітнього на захист, а тому використання фактичних даних, отриманих під час таких процесуальних дій (відібрання пояснень, складання протоколу про адміністративне правопорушення), суд визнає неприпустимим, а зібрані у справі докази недопустимими.

При цьому суд звертає увагу також на те, що з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №244489 від 01.01.2022 року результатів тестування на алкоголь та наданого диску із відеозаписом вбачається, що на пропозицію поліцейських неповнолітній ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння із використанням газоаналізатора Драгер, результат тестування якого склав 0,84 проміле. Доказів того, що поліцейськими в установленому порядку було роз`яснено ОСОБА_1 право на проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення таких оглядів від проходження якого ОСОБА_1 відмовився матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку було вручено копію складених щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, а на долученому відеозаписі не зафіксовано процес оформлення поліцейськими матеріалів у справі про адміністративне правопорушення та відмову ОСОБА_1 від підписання протоколів.

Таким чином, викладена у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим судом.

Окрім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №244490 від 01.01.2021 року за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП зазначено дату вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення-01.01.2021 року, в той час як з пояснень у судовому засіданні ОСОБА_1 та долучених матеріалів слідує, що вказане правопорушення вчинене останнім 01.01.2022 року.

Зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п.7 розділу ІІ Інструкції №1376 не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених обставин, суд констатує, що зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення серії ААБ №244489 від 01.01.2022 року за ч.1 ст.130 КУпАП та серії ААБ №244490 від 01.01.2021 року за ч.2 ст.126 КУпАП відомості про те, що ОСОБА_1 01.01.2022 року в с. Микуличин Надвірнянського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія та за наявності ознак алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на визначення стану сп`яніння не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а відібрання пояснень від неповнолітнього ОСОБА_1 та складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно нього відбувалося з істотним порушенням права останнього на захист, його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення протоколів про адміністративне правопорушення для дооформлення, та приходить до однозначного переконання, що ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 33, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя: Т. Л. Ваврійчук