Справа №266/6/22
Провадження№ 3-зв/266/13/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Курбанова Н.М., розглянувши заяву судді Іванця Олександра Дмитровича про самовідвід у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

04.01.2022 року до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022 року, дану справу розподілено на суддю Іванця О.Д.

03.02.2022 року суддя Іванець О.Д. заявив самовідвід по вказаній справі, мотивуючи тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №816 від 24.12.2021 року, ОСОБА_1 , відповідно до рішення ММР від 15.12.2017 року №7/24- 2277 «Про затвердження списку присяжних» був внесений до списку присяжних Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області, будучи згідно п.п. «ґ» п.1 ч.І ст.З ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ч.1 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік. Особа відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 виконував обов`язки присяжного в Приморському районному суді м. Маріуполя Донецької області, тому з метою усунення будь-яких сумнівів щодо неупередженості вважає, що він не може брати участь у розгляді зазначеної справи. Заяву просив розглянути без його участі.

Дослідивши заяву про самовідвід та додані до неї матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а тому наявні підстави для розгляду заяви про відвід по суті.

А тому, при розгляді зазначеної заяви про відвід, вважаю за необхідне застосувати аналогію кримінального процесуального права.

Статтями 75, 76 КПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні якщо за наявності інших обставин, які викликають сумнів в його неупередженості.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. (Постанова Верховного Суду від 17.09.2019р., справа № 277/599/15-к, провадження № 51-9889км18).

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 наголошується, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів судового процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення спору.

Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги те, що самовідвід гарантує неупередженість, недопущення недовіри та для усунення будь-яких сумнівів та об`єктивність здійснення правосуддя, з метою уникнення можливих суджень учасників судового процесу про неупередженість судді Іванця О.Д., недопущення в подальшому невірного сприйняття сторонами рішення суду, суддя задовольняє заяву про самовідвід,а справа про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП підлягаєповерненню до канцелярії Приморського районного суду м.Маріуполя для повторного авторозподілу.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, ст.ст.246, 283 КУпАП, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву судді Іванця Олександра Дмитровича про самовідвід у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП задовольнити.

Справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - повернути до канцелярії Приморського районного суду м.Маріуполя для повторного авторозподілу суддями.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Курбанова Н. М.