Справа №592/7200/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Литовченко О. В.
Номер провадження 33/816/5/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 173-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/7200/21 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.08.2021, якою провадження у справі за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1

закрите у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

потерпілих - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілих - адвоката Кліпікова Р. Б.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 ,

захисника - адвоката Шаповаленка Р. О.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та прийняти нову постанову, якою притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, оскільки суддею не обґрунтовано визнано не допустимим доказом протокол комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) від 31.05.2021 через його неналежне оформлення внаслідок технічної помилки, суддя не досліджував надані нею докази, не прийняв свідчення двох свідків, безпідставно узяв до уваги характеристику ОСОБА_2 , хоча саме внаслідок дій останньої її донька поставлена на облік в дитячій лікарні через заїкання.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.08.2021 справа відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрита за відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 681700 від 01.06.2021 ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП за те, що в період часу з 27.04.2021 до 24.05.2021, знаходячись в приміщенні ДНЗ № 32 «Ластівка» м. Суми, вул. Декабристів, 76 вчинила булінг, що полягало у психологічному насильстві стосовно ОСОБА_7 , 2018 р. н., кричала на неї та не надавала належного догляду.

Здійснивши в судовому засіданні розгляд протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 681700 від 01.06.2021, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що доказів, які б з достовірністю підтверджували факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, за викладених у протоколі обставин встановлено не було, а суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, суть якого викладена без конкретизації об`єктивних ознак його складу.

Вислухавши доводи потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представника Кліпікова Р. Б., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, доводи ОСОБА_2 та її захисника Шаповаленка Р. О. про залишення постанови судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП настає за вчинення булінгу (цькування), тобто за діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, а згідно п. 3-1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про освіту» булінг (цькування) - це діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була задіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Інше визначення цькування, також булінгу (від англ. вullying - залякування, цькування, задирання) - це різновид насильства, зокрема навмисне, що не носить характеру самозахисту і не є санкціонованим нормативно-правовими актами держави, довготривале (повторюване) фізичне чи психологічне насильство з боку індивіда чи групи, які мають певні переваги (фізичні, психологічні, адміністративні тощо) стосовно індивіда, і що відбувається переважно в організованих колективах з певною особистою метою (наприклад, бажання заслужити авторитет у бажаних осіб).

Фізичне цькування - умисні штовхання, пирхання, стусани, удари, нанесення побоїв, тілесних ушкоджень тощо. Психологічне цькування - насильство, пов`язане з дією на психіку, що наносить психологічну травму шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість. До цієї форми цькування можна віднести: вербальне цькування, де знаряддям слугує голос (образливе ім`я, з яким постійно звертаються до жертви, обзивання, дражніння, зведення наклепів, поширення образливих чуток та ін.); образливі жести або дії (наприклад, плювки в жертву або в її напрямку); залякування (використання агресивної мови тіла й інтонації голосу для змушення дитини робити чи не робити щось); ізоляція (жертва навмисно ізолюється, виганяється чи ігнорується частиною або всім класом/групою); вимагання (грошей, їжі, інших речей, примушення щось вкрасти); пошкодження та інші дії з майном (пошкодження, викрадення, заховання особистих речей жертви).

До причин, які призводять до формування цькування належать: людська нерівність, нетолерантність суспільства (у тому числі й суспільні стереотипи), сімейне виховання (насилля в родині, авторитарний стиль виховання, гіперопіка над дитиною, відсутність комунікації), формування ієрархії в дитячому колективі, ставлення до насилля у самому суспільстві.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991) проголошує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист законом від такого втручання або посягання (ст. 16), а згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Відповідно ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 681700 від 01.06.2021, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що доказів, які б з достовірністю підтверджували факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, встановлено не було, а суд не мав права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, суть якого була викладена без конкретизації об`єктивних ознак його складу.

Однак вказаний висновок судді суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на законі, а тому доводи апеляційної скарги потерпілої в цій частині заслуговують на увагу і підлягають задоволенню.

Зокрема, під час апеляційного розгляду протоколу про адміністративне правопорушення було установлено, що ОСОБА_2 , працюючи помічником вихователя, в період часу з 27.04.2021 до 24.05.2021 в приміщенні ДНЗ № 32 «Ластівка» м. Суми, вул. Декабристів, 76 вчинила булінг, що полягало у психологічному насильстві стосовно ОСОБА_7 , 2018 р. н., кричала на неї та не надавала належного догляду, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими показаннями потерпілої ОСОБА_3 від 30.06.2021 (а. с. 78-82) та фото дитини (а. с. 83-86), у яких крім іншого зазначено, що протоколи комісії № 1 та № 2 щодо розгляду булінгу відносно її дитини ОСОБА_7 , 2018 р. н. складені поверхово, без зазначення основних моментів доказів провини вихователя і помічника вихователя, в них не викладена окрема думка представника Служби захисту дітей СМР Солощенка В. В. про наявність в діях ОСОБА_2 ознак булінгу відносно дитини ОСОБА_7 , не зазначена окрема думка завідуючої, яка також визнала в діях помічника вихователя ОСОБА_2 ознаки булінгу, не прописана думка голови батьківського комітету ОСОБА_8 . Крім того, під час допиту інших працівників ДНЗ був підтверджений факт того, що дитина ОСОБА_7 раніше не заїкалась, а також аналогічними показаннями в суді першої та апеляційної інстанціях потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- письмовою скаргою потерпілої ОСОБА_3 від 25.05.2021 на адресу завідуючої ДНЗ № 32 «Ластівка» м. Суми ОСОБА_9 (а. с. 10-11), у якій були наведені конкретні претензії до вихователя ОСОБА_10 та помічника вихователя ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_7 , 2018 р. н.;

- протоколом № 2 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 32 «Ластівка» від 31.05.2021 та рішення комісії, згідно якого зі сторони помічника вихователя ОСОБА_2 вбачаються ознаки булінгу (а. с. 2-8), а зі сторони вихователя ОСОБА_10 ознак булінгу не вбачаються;

- протоколом № 1 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 32 «Ластівка» від 27.05.2021 та рішення комісії, згідно якого оголошено догану вихователю ОСОБА_10 за неналежне виконання посадових обов`язків (п. 2.3, 2.9, 2.11, 2.13), керуючись ст. 147 КЗпПУ (а. с. 35-42);

- звукозаписом засідань комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 32 «Ластівка» на диску TDK CD-R (а. с. 87) та ALERUS DVD-R (а. с. 90);

- доповідною запискою вихователя ОСОБА_11 на адресу завідуючої ДНЗ № 32 «Ластівка» м. Суми ОСОБА_9 (а. с. 14-19) та її аналогічними показаннями як свідка в суді першої та апеляційної інстанцій щодо випадків неналежного виконання помічником вихователя ОСОБА_2 своїх службових обов`язків та її поганого ставлення до дитини ОСОБА_7 ;

- показаннями в суді першої та апеляційної інстанцій свідка ОСОБА_12 щодо випадків ігнорування помічником вихователя ОСОБА_2 виконання своїх обов`язків стосовно дитини ОСОБА_7 ;

- посадовими інструкціями № 8 вихователя та № 10 помічника вихователя групи для дітей віком від 3-х років ДНЗ № 32;

- медичною документацією (а. с. 70-73): витягом від 26.05.2021 з амбулаторної картки щодо ізольованого розладу мовлення в ОСОБА_7 у виді логоневрозу як наслідок постресової реакції; консультативним висновком спеціаліста № 694 від 02.06.2021; висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 04.06.2021 щодо порушення мовлення (заїкання);

- копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_7 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 64).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Будучи неодноразово допитаною як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 свою вину у вчиненні булінгу (цькування) дитини ОСОБА_7 категорично заперечила та пояснила, що належним чином виконувала свої службові обов`язки помічника вихователя, будь-яких неправомірних дій щодо дітей не скоювала, наведені потерпілими та свідками обставини не мали місця.

Аналогічні показання апеляційному суду надала і свідок ОСОБА_10 .

Разом з тим, вказані показання ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, оскільки протирічать вказаним вище доказам. При цьому останні так і змогли пояснити в апеляційному суді, звідки у дитини ОСОБА_7 виникла фізична вада - заїкання, якої у неї раніше не було. При цьому свідок ОСОБА_10 була притягнута до дисціплінарної відповідальності за неналежне виконання свої службових обов`язків щодо дітей.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими доказами, наведеними вище, у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, поза розумним сумнівом, так як остання вчинила булінг (цькування) відносно дитини ОСОБА_7 , 2018 р. н., що полягало у психологічному насильстві стосовно неї, кричала на неї та не надавала належного догляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги потерпілої в цій частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову судді суду першої інстанції через неправильне застосування норми матеріального права, задовольнивши частково апеляційну скаргу потерпілої.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_2 стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. При цьому адміністративним стягненням є міра відповідальності, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Під строком розуміють тривалість часу, з початком перебігу або із спливом якого правові норми пов`язують настання певних юридичних наслідків. При цьому строк розглядається у двох формах існування: позитивній (коли юридичні наслідки пов`язуються із спливом строку) і негативній (коли юридичне значення має саме перебіг строку).

Законодавець розглядає встановлений трьохмісячний строк у його позитивній формі, адже передбачає такі правові наслідки його спливу як закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення (п. 7 ст. 247 КУпАП - не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате - підлягає закриттю). При визначенні початку перебігу вказаного строку законодавець використовує суб`єктивні та об`єктивні критерії. Використання об`єктивного критерію передбачає обчислення строку з моменту вчинення правопорушення, суб`єктивного - з моменту, коли уповноважена особа отримала чи повинна була отримати інформацію щодо порушення належного йому права, свободи чи охоронюваного законом інтересу. Для обчислення встановленого законом строку для накладення стягнення та закриття провадження в справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Зі змісту наведених правових норм та їх аналізу вбачається, що закриття провадження на підставі ч. 2 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП можливе тільки за одночасної наявності таких умов: 1) вчинення особою адміністративного правопорушення; 2) сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Зважаючи на те, що правопорушення вчинене 24.05.2021 (протокол складений 01.06.2021), то строк накладення стягнення сплинув 24.08.2021, внаслідок чого після скасування постанови судді суду першої інстанції від 25.08.2021 провадження у справі стосовно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.08.2021 відносно ОСОБА_2 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов