П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року суддя Подільського районного суду м. Києва Будзан Л.Д. розглянувши матеріали, які надійшли від ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого адміністратором кафе «Лайк Локал», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

за ч.1 ст. 44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 11.11.2021 року о 18 год. 50 хв. за адресою: м. Київ, вул. Спаська, 5, будучи адміністратором кафе-бару здійснював обслуговування відвідувачів, не забезпечивши працівників засобами індивідуального захисту, не надав інформації щодо проведення інструктажу працівників щодо дотримання протиепідемічних заходів та правил використання засобів індивідуального захисту та їх утилізації, не забезпечив наявність на вході інформаційного матеріалу, чим порушив вимоги ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також вимоги останнього абзацу підпункт 3, 9 пункту 22 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав, вказав, що працює офіціантом, та на нього з невідомих підстав склали протокол, однак він за жодні порушення не віповідає.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ст. 7 та ст. 245 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, завданням якого є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Нормами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення особою дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У фабулі адміністративного правопорушення зазначено про порушення ОСОБА_2 п.п. 3 п. 22 постанови КМ України №1236 від 09 грудня 2020 року (в редакції із внесеними змінами та доповненнями) відповідно до якого на території України на період дії карантину забороняється самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації.

Разом із тим, яким чином вказаний пункт стосується порушень, інкримінованих ОСОБА_1 із фабули складеного щодо нього адміністративного протоколу та із матеріалів, долучених до протоколу, встановити не вбачається можливим. Крім того, до протоколу не додано жодних доказів, які б підтверджували вчинення останнім порушення правил, передбачених п. п. 3 п. 22 постанови КМ України №1236.

Виходячи із положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП України, суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, у фабулі адміністративного правопорушення зазначено про порушення ОСОБА_1 п.п. 9 п. 22 постанови КМ України №1236 від 09 грудня 2020 року (в редакції із внесеними змінами та доповненнями) відповідно до якого на території України на період дії карантину забороняється: діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких:

не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між клієнтами не менш як 1,5 метра; не забезпечено працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, та не здійснюється належний контроль за їх використанням; здійснюється обслуговування покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, за винятком обслуговування за межами будівлі суб`єкта господарювання (через вікна видачі, тераси тощо);не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни).

Разом із тим, за змістом вказаного пункту постанови КМ України обов`язковою складовою наведеного порушення є саме приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які обслуговують відвідувачів. Тобто при складанні протоколу особою уповноваженою на його оформлення, підлягає встановленню в першу чергу факт приймання відвідувачів та дотримання правил, передбачених постановою КМ України особою, уповноваженою на такі дії.

Тобто, у відповідності до положень ч. 1 ст. 44-3 КУпАП може бути притягнутою до відповідальності службова або посадова особа суб`єкта господарювання.Однак, в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 на відповідній посаді.

Відповідно до ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення дій, суду надано не було.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відтак на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження підлягає закриттю, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 44-3, 247, 283, 284, 285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя Леся БУДЗАН