ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1412/21 Номер провадження 33/814/16/22Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., з участю секретаря судового засідання Радько О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника - адвоката Завезіона Є.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїї справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Завезіона Є.Л., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Глобинського районного суду м. Полтава від 09 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Градизьк Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 454 гривні судового збору на користь держави.

За постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 06 липня 2021 року о 04 годині 28 хвилин по вул. Раїси Кириченко, 2 смт Градизьк, керуючи автомобілем ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п.п.2.10 «а», 12.1 ПДР України не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та вчинив наїзд на бетонний паркан, що спричинило пошкодження майна, після чого залишив місце згаданого ДТП, яке він вчинив.

В апеляційній скарзі адвокат Завезіон Є.Л., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить скасувати постанову Глобинського районного суду м. Полтава від 09 вересня 2021 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що доказами у матеріалах провадження не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а за змістом протоколу про адміністративне правопорушення до нього не долучалися інші наявні в справі докази, а тому останні є неналежними та недопустимими.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про таке.

Згідно зі ст.294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.

Статтею 251 КУпАП визначено поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за ст.124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У свою чергу, ст.122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пунктом 2.10 «а» регламентовано, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми доказами, та є обґрунтованим.

Так, згідно з даними протоколів про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №243263, ДПР18 №243264 від 06 липня 2021 року, цього дня приблизно о 04 годині 28 хвилин по вул. Раїси Кириченко, 2 смт Градизьк ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п.п. 2.10 «а», 12.1 ПДР України не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та вчинив наїзд на бетонний паркан, що спричинило пошкодження майна, після чого залишив місце згаданого ДТП, яке він вчинив (а.с. 1, 33).

Зазначене порушення ОСОБА_1 ПДР України та здійснення внаслідок цього зіткнення з бетонним парканом у вказаному вище місці на автомобілі ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_1 , підтверджується даними схеми місця ДТП від 06 липня 2021 року (а.с. 2). При цьому, фотознімками у матеріалах провадження підтверджено, що вчинення порушником такого ДТП спричинило пошкодження (знесення) бетонного паркана, а також транспортного засобу ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_1 , який отримав пошкодження переднього правого бампера, копоту, правої фари, решітки радіатора, правого переднього крила, переднього грязезахисного фартуха (а.с. 10-11). Будь-яких даних про наявність непереборних дорожніх перешкод технічного характеру, що спричинили б зіткнення матеріали справи не містять. Сам факт ДТП не оспорюється ніким з учасників провадження.

Разом з тим, наведені вище докази об`єктивно узгоджуються з даними відеозапису від 07 червня 2021 року, записаному на технічному носієві інформації, з якого видно, що 06 липня 2021 року на місці ДТП знаходиться пошкоджений автомобіль ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_1 , за відсутності його водія - ОСОБА_1 , якого вже у подальшому знайшли поліцейські за місцем проживання останнього. Сам порушник поряд з тим, що спочатку повідомляв про те, що не керував транспортним засобом, у подальшому підтвердив виконання ним функцій водія, пояснивши, що їхав та задрімав за кермом, оскільки не спав 2 доби, пересувався з невеликою швидкістю, бо в протилежному випадку зніс би паркан на велику відстань. Свідки на місці події також указували на ОСОБА_1 як на особу яка керувала автомобілем ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_2 , знесла паркан та втекла з місця ДТП, паралельно пасажири цього транспортного засобу - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували керування ними автомобілем, що відповідає наданим ними письмовим поясненням від 06 липня 2021 року. У цих поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що вони перебували на задньому сидінні, а транспортним засобом ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_2 , керував ОСОБА_1 , який в`їхав у паркан (а.с. 3-4). Свідок ОСОБА_4 у складених поясненнях також зазначила, що бачила як троє осіб стояли біля пошкодженого паркана, та через деякий час один із з них - ОСОБА_1 , утік (а.с. 5). При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_1 як водій не міг не знати про імперативну заборону залишати місце ДТП при причетності до нього.

Указані ж вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, які ставляться йому у вину, й об`єктивних підстав не довіряти їм немає.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні місцевого суду про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем спрямовані на сприяння останньому уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки ці свідки перебувають у службових відносинах з ОСОБА_1 , такі показання спростовуються відеозаписами, та більш того власними поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на місці події, які вони надавали відразу ж після ДТП, без можливості узгодити їх між собою та з ОСОБА_1 , а тому останньо згадані пояснення, які підтверджуються іншими доказами у справі, не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Також цей суд правомірно піддав критичній оцінці показання свідка ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, оскільки як пояснила ОСОБА_4 вона вийшла з будинку вже після ДТП, коли транспортний засіб було відкочено, а отже об`єктивно не могла бачити подію, щоб засвідчити чи спростувати факт керування порушником автомобілем.

За таких обставин, доводи апелянта про те, що доказами не підтверджено керування ОСОБА_1 транспортним засобом є неспроможними. При цьому, в протоколах про адміністративні правопорушення наявні посилання на докази, які додаються до нього, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП.

Накладене судом першої інстанції на ОСОБА_1 стягнення за правилами ст.36 КУпАП, що за своїм видом є найменш суворим та за розміром - визначеним санкцією статті, з урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації є справедливим, пропорційним та адекватним характеру вчинених ним дій та сприяє меті адміністративного стягнення, тобто є необхідним та достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Судом апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Завезіона Є.Л., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Глобинського районного суду м. Полтава від 09 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун