Номер провадження 3/521/1115/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Поліщук І.О., за участю:

секретаря Шудри Г.С.,

предстаника Одеської митниці Держмитслужби - Бурчо І.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, що надійшла з Одеської митниці Державної митної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 10.10.2021 року, орган що видав 4801

- за ст. 471 Митного Кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А :

27.09.2021 року о 00 годині 05 хвилин ОСОБА_1 , яка прибула в Україну літаком А21N, б/н (HA-L VJ) авіакомпанії «Wizz Air», регулярний, рейс №3886, сполученням «Рим-Одеса», у оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного посту «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці проходила митний контроль.

Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрала проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявила про відсутність у неї товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину ОСОБА_1 зеленої лінії, що позначає закінчення «зеленого коридору», на вимогу інспектора митниці пред`явити наявні у неї валютні цінності, вона надала наявну у неї валюту, яку переміщувала через митний кордон України, в розмірі 11440 євро. Митну декларацію на ввезення валюти в еквіваленті понад 10000 євро не надавала.

Відповідно до Постанови правління НБУ від 02.01.2019 року № 3 «Про затвердження положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» фізична особа-резидент має право ввозити та вивозити за межі України готівкову валюту в сумі вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки вона формою проходження митного контролю обрала проходження через таку зону (коридор), та у неї під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 11440 євро, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому коридору».

В судовому засіданні предстаник Одеської митниці Держмитслужби Бурчо І.Й. просила суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в межах санкції ст. 471 МК України без конфіскації затриманої валюти.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, повідомлена в установленому законом порядку, надала суду заперечення щодо притягнення до відповідальності за порушення митних правил, де навела практику Європейського суду з прав людини щодо конфіскації майна, а також практику судів України в аналогічних справах та просила закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного перавопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд встановив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, окрім її письмових пояснень, також підтверджується наявними доказами:

- протоколом по справі про порушення митних правил;

- доповідною запискою інспектора митниці;

- поясненнями понятої працівника МАО кафе «кафе «Ок» - ОСОБА_2 , яка підтвердила, що 27.09.2021 року була запрошена інспектором митниці, та у її присутності ОСОБА_1 пред`явила інспектору гроші в сумі 11440 євро, після чого було складено протокол про порушення митних правил;

- копією паспорта громадянки України ОСОБА_1 ;

- описом предметів (валютних цінностей у вигляді 1440 євро), затриманих у ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників провадження, суд вважає, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України за кваліфікуючими ознаками: порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів (валютних цінностей) переміщення, яких через митний кордон обмежено.

Що стосується адміністративного стягнення, яке підлягає застосуванню, то суд виходить з наступного.

При визначені адміністративного стягнення, якому підлягає правопорушник, суд враховує ступінь суспільної небезпеки правопорушення, ступінь провини, ставлення до вчиненого, його майновий стан, а також обставини, які пом`якшують відповідальність, а саме те, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності, щире каяття.

Санкцією ст. 471 МК України передбачено стягнення штрафу з конфіскацією товарів, якщо вони були безпосередніми предметами правопорушення, та переміщення яких через кордон заборонено або обмежено законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Згідно з Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, з 07.02.2019 фізична особа має право ввозити/пересилати в Україну та вивозити/пересилати за межі України готівкову валюту і банківські метали (враховуючи монети, що віднесені до банківських металів) в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Транскордонне переміщення фізичною особою готівкової валюти і банківських металів в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, здійснюється на умовах письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, валютні цінності, які переміщувала ОСОБА_1 , є товарами, переміщення яких через митний кордон України обмежене, а сума валюти, що перевищує 10000 євро, має підлягати конфіскації.

Разом з тим, вирішуючи вказане питання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції не обмежує право держави вводити в дію закони, які вона вважає необхідними для забезпечення контролю за користуванням майном або для забезпечення сплати податків, зборів або штрафів, тобто регулювати на законодавчому різні випадки, за наявності яких, особа може бути позбавлена своєї власності, є правом держави.

Судова практика у справах даної категорії в Україні, в тому числі Одеському апеляційному суді (Апеляційному суді Одеської області), не була однозначною, адже її аналіз показує, що судами у аналогічних випадках приймалися рішення як про конфіскацію валютних цінностей, так і про відмову у такій конфіскації.

Натомість, судом приймається до уваги рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Садоча проти України» від 11.07.2019 року, яке ухвалене саме на підставі розгляду даної категорії справ.

Зокрема, у п. 25 зазначеного рішенні Європейський Суд з правлюдини констатував, що зобов`язання декларувати на митниці грошову суму, що перевищує 10000 євро, викладено у Інструкції, прийнятій Національним банком України. Компетенція Національного банку з цього питання була згадана в ст. 97 Митного кодексу. Суд вважає, що відповідні правила були сформульовані з достатньою точністю і, таким чином, задовольнили якісну вимогу передбачуваності. Суд зазначає також, що, згідно з українською законодавчою базою даних, доступною на веб-сайті українського парламенту, Інструкцію було опубліковано в Офіційному віснику України №43 від 23.06.2008 і таким чином було забезпечено доступ громадськості до змісту цього документа. Той факт, що Постанова Національного банку, який затвердив Інструкцію, не була законом у формальному сенсі, не змінює вищезгадану оцінку, оскільки поняття закону, передбачене Конвенцією, також має автономне значення, яке може включати підзаконні акти. Тому Суд переконаний, що втручання у право власності заявника було засноване на законі, як того вимагає стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Вирішуючи питання, чи було завдяки втручанню забезпечено необхідний справедливий баланс між захистом права власності та вимогами загального інтересу суспільства, враховуючи свободу розсуду, що надається державі відповідачу у цій сфері, відповідно до п. 27 зазначеного рішення, суд визнав, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо відповідний власник майна буде змушений нести «особистий та надмірний тягар». До того ж, незважаючи на те, що другий абзац статті 1 Протоколу № 1 не містить чітких процесуальних вимог, Суд повинен розглянути питання про те, чи загалом надавав судовий розгляд заявнику розумну можливість звернутися з його справою до компетентних органів для того, щоб вони могли встановити справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами.

При цьому, п.п. 30-32 згаданого рішення передбачає, що немає жодних ознак того, що він навмисно прагнув обійти митні правила. Уряд не заперечував, що заявник не заперечував під час перевірки безпеки, що він має готівку. Той факт, що українська влада не порушила кримінальну справу проти заявника, також свідчить про те, що вони визнали відсутність намірів обманювати їх з боку заявника і що, застосовуючи до нього конфіскацію, органи влади не намагалися запобігти будь-яким іншим незаконним діям, такі як відмивання грошей, торгівля наркотиками, фінансування тероризму або ухилення від сплати податків. Гроші, які перевозив заявник, були отримані на законних підставах, і йому було дозволено вивезти їх з України, якби він заявив про це митним органам. Звідси випливає, що єдиною незаконною (але не кримінальною) поведінкою, у якій можна було б звинуватити його, була його нездатність подати митним органам письмову заяву про те, що він перевозив таку суму грошей через кордон.

Суд наполягає на тому, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, а санкція тяжкості правопорушення, для покарання за який вона призначається, - у цій справі, невиконання вимоги щодо декларування.

Справді, конфіскована сума була значною для заявника. Проте, немає жодних доказів того, що заявник міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдав будь-яку іншу майнову шкоду державі, тому, на думку Суду, конфіскація всієї не задекларованої суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення. Отже, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Системний аналіз наведеного рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Садоча проти України» від 11.07.2019 року показує, що ця справи по суті є ідентичною тій справі, що розглядається відносно ОСОБА_1 , а отже, рішення національного суду має відповідати правовій позиції рішення Європейського Суду з прав людини.

Так, ОСОБА_1 були надані документи, які підтверджують легальність коштів, які вона перевозила через митний кордон України, а саме: закордонний паспорт, виписка з банківського рахунку.

Окрім того, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 не заперечувала під час перевірки при перетині кордону, що вона має готівку, не приховувала її, та добровільно надала представникам митних органів.

Той факт, що відносно ОСОБА_1 не було відкрито кримінальних проваджень, раніше до адміністративної відповідальності вона не притягувалася, також свідчить про відсутність у ОСОБА_1 намірів обманювати органи державної влади. Також вказаний факт доводить, що представники митних органів не намагалися запобігти будь-яким іншим незаконним діям ОСОБА_1 , зокрема, таким, як відмивання грошей, торгівля наркотиками, фінансування тероризму або ухилення від сплати податків.

Суд вважає, що митними органами не надано доказів того, що ОСОБА_1 могла би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: вона не ухилялася від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдала будь-яку іншу майнову шкоду державі. До того ж вона вперше притягується до адміністративної відповідальності. Тому, на думку суду, конфіскація всієї не задекларованої суми грошей могла покласти на неї надмірний тягар і була б непропорційною до вчиненого правопорушення, що, як наслідок, порушило б ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення в вигляді конфіскації вилучених грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 7, 280, 285, 294 КУпАП, ст.ст. 197, 465, 471, 527, 528, 529 МК України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень на користь держави, без конфіскації вилучених грошових коштів.

Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №3488/50000/21 у розмірі 1440 (одна тисяча чотириста сорок чотири) євро повернути ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі, протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя І.О. Поліщук