ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2759/21

26 січня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працює водієм ПП « ОСОБА_2 », проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2021 року о 13:50 год., у м.Костопіль по вул.Коперніка відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейським СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААБ №036535 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 01.10.2021 о 13:20 год, у м.Костопіль по вул.Коперніка, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ГАЗ 3309, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 6810» у присутності двох свідків, що підтверджується тестом №3406 від 01.10.2021, результат огляду становить 0,37% проміле, чим порушив вимоги п.2.9«а» Правил дорожнього руху України. Такі дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засідання ОСОБА_1 свою вину заперечив та пояснив, що автомобілем керував не він. У вказаний день він разом із напарником, з яким працюють водіями-експедиторами ПП «Епікур», здійснювали доставку товарів та отримання замовлень на товар, зокрема в магазинах м.Костопіль. За кермом був його напарник, якому належить автомобіль. На одній з вулиць м.Костопіль вони під`їхали до магазину і напарник пішов в середину магазину забирати оформляти замовлення товару, а він залишився у салоні автомобіля. За якийсь час з магазину вийшов напарник та повідомив, що зі слів продавця магазину має приїхати ще одна доставка товару і щоб він від`їхав далі, якщо це буде потрібно, щоб не заважати розвантаженню. ОСОБА_1 погодився і пересів на місце водія, адже теж має посвідчення відповідної категорії і також їздить вказаним автомобілем. Проте, доставка не приїхала, але приїхав патрульний автомобіль поліції. Один з поліцейських підійшов та повідомив, що він зупинився з порушенням, на останній відповів, що може від`їхати. Проте, поліцейський повідомив, що у нього є підозра про те, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки відчуває від нього запах з порожнини рота, на що останній відповів, що вживав лише квас, оскільки на роботі не вживає спиртних напоїв. Після цього інспектор запропонував пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, на що той погодився та пояснив, що не проти це зробити, адже не керував транспортним засобом. Після цього на місці було залучено двох свідків з автомобіля, який зупинили поліцейські, проведено огляд, результат якого був 0,37 проміле та складено протокол про адміністративне правопорушення. Вказує, що поліцейський не взяв до уваги його доводи щодо не керування ним транспортним засобом, а лише повідомили, що він зможе довести свою позицію у суді, куди буде направлено протокол. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, адже він не керував автомобілем. Просить закрити на цій підставі провадження у справі.

Також ОСОБА_1 подано письмові заперечення, зміст яких є аналогічним наданим поясненням.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов наступних висновків.

Так на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №036535 від 01.10.2021, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 01.10.2021 року, направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.10.2021 року, пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 01.10.2021.

Диспозиція ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.1, 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (далі Інструкція), за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Пунктом 2.9«а» Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

За змістом зазначених положень вбачається, що відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть саме водії особи, які керують транспортним засобом.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 01.10.2021 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Так, у разі виявлення у водія ознак передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції, поліцейський повинен залучити двох свідків, які можуть засвідчити факт проведення такого огляду. При цьому свідками можуть бути лише неупереджені особи. Свідок має чути пропозицію пройти огляд, в який спосіб водію пропонується пройти огляд, які є підстави в поліцейського для проведення огляду, з яких причин водій відмовився від огляду, в котрій годині йому було запропоновано та коли водій відмовився.

У свідків поліцейський відбирає пояснення, де повинні бути викладені всі вище перелічені обставини, свідком яких він став.

Так свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказують що у їх присутності було проведено огляд на стан виявлення алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у громадянина ОСОБА_1 із зазначенням ознак та зазначенням, що у їх присутності було складено протокол поро адміністративне правопорушення. При цьому, пояснення свідків являють собою заздалегідь надрукований бланк, в який вписано відомості про свідка та виявлені ознаки, серію та номер протоколу. Вказаний бланк пояснень заповнено одним почерком і самі пояснення не містять відмітки про те, що пояснення записано зі слів свідків і останні з ним погоджуються. Факту керування свідки не підтверджують.

Більше того, свідки не попередженні про кримінальну відповідальність.

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, склад адміністративного правопорушення полягає керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не доведений та спростовується поясненнями, доказами та дослідженими в судовому засіданні матеріалами про адміністративне правопорушення.

Пояснення свідків, які наявні у матеріалах справи, судом не можуть братися до уваги, оскільки свідки не були попередженні про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів.

Крім того, відповідно до ст.ст.31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року №14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відео реєстраторів патрульних» чітко регламентовано, що кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера.

Однак, будь-якого відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів) працівників поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , чи інших доказів, які б свідчили про керування останнім транспортним засобом до матеріалів справи не долучено.

Суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Згідно ст.ст.1, 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, в тому числі осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, сумлінного виконання своїх обов`язків. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Статтями 3, 8 Конституції України проголошено, що людина, її права і свободи людини та їх гарантії визнаються в Україні найвищою цінністю, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В Україні визнається і дії принцип верховенства права.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №036535 від 01 жовтня 2021 року не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять будь-яких доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, при цьому у суді сторони не мають права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити відповідно до п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі №564/2759/21 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч