Справа № 163/2211/21 Провадження №33/802/145/22 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С.С.
Категорія:ст.471 МК України Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника Буджірішвілі Важу ( ОСОБА_1 ) - адвоката Кривошея А.М., представника митниці Пікалюка М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 23 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, що проживає по АДРЕСА_1 , підприємця, закордонний паспорт НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Вилучені за протоколом про порушення митних правил №0550/20500/21 від 27.09.2021 року - 2850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) євро, 5100 (п`ять тисяч сто) доларів США, 400 (чотириста) злотих, - повернуто ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ).

З ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) в дохід держави стягнуто 454 грн. судового збору.

Так, ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 вересня 2021 року слідуючи з України в Республіку Польща через митний пост "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби в якості водія автомобіля марки "Лексус", номерний знак НОМЕР_2 , порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, переміщуючи обмежені постановою Правління НБУ від 02.01.2019 року №5 до вивезення за межі України в такій кількості без належного підтвердження походження 2850 євро, 5100 доларів США, 400 злотих, що за офіційним курсом НБУ становить 226 576,71 грн., чим вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, Волинська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове судове рішення, тобто із застосуванням конфіскації вилученої валюти. Зазначає про те, що відповідно до чинного законодавства, валюта не може бути повернута ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), а повинна бути конфіскована, оскільки він вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України, санкцією якої окрім штрафу передбачено і конфіскацію безпосередніх предметів правопорушення. При цьому вказує, що винність ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) повністю доводиться і доведена в суді матеріалами, які містяться у справі.

Захисник ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) - адвокат Кривошей А.М. подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких апеляційні доводи вважає безпідставними, а тому просить апеляційну скаргу митного органу залишити без задоволення, а судове оскаржуване рішення, - без змін. З цього приводу зазначає про те, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) при перетині кордону заявив, що у нього наявні кошти від продажу належної йому квартири, і про це до суду подав відповідний договір, що фактично свідчить про реальність вказаного правочину. За частину цих коштів він мав намір облаштувати квартиру в Республіці Польща, а іншу частину використати для розвитку свого бізнесу. Застосування до нього стягнення у виді конфіскації коштів буде порушенням положень ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".

Захисник звертає увагу і на те, що рішенням КСУ від 21.07.2021 року у справі №3-р(ІІ)2021 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі положення абзацу другого статті 471 МК України, а саме: "а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів". Ці положення абзацу другого ст.471 МК України втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення КСУ цього Рішення. Вони є чинними з 21.01.2021 року та відповідно поліпшують становище особи, яка притягується до відповідальності, і мають бути застосовані згідно із ст.58 Конституції України.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши представника митного органу Пікалюка М.С., який скаргу підтримав з підстав викладених у ній, захисника ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) - адвоката Кривошея А.М., який просив апеляцію залишити без задоволення через її безпідставність, а судове рішення, - без змін як цілком обґрунтоване та законне, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 23.12.2021 року в частині факту вчинення правопорушення, передбаченого ст.471 МК України ніким не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КУпАП перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Разом з тим, Волинська митниця Держмитслужби вказує про незаконність судового рішення в частині накладення стягнення, а саме того, що стосується повернення валюти.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Із диспозиції ст.471 МК України вбачається, що відповідальність за цією нормою закону настає у випадку порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Санкція зазначеної норми на час постановлення судом першої інстанції постанови від 23.12.21, передбачала накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предмета ми правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно визначення, наведеного в п.57 ч.1 ст.4 МК України, товари це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередач.

До валютних цінностей, окрім іншого відноситься іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу (п.1-1 ч.1 ст.4 МК України).

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 21.07.2021 року у справі № 3-р(ІІ)/2021, окремі положення абзацу другого статті 471 МК України, а саме: "а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів", визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цьому ж рішенні Суд встановив, що окремі положення абзацу другого статті 471 МК України, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Враховуючи наведене, вищезазначені окремі положення абз.2 ст.471 МК України в частині конфіскації з 21.01.2022 року втратили чинність.

Таким чином, на момент розгляду справи апеляційним судом - 08.02.2022 року, санкція ст.471 МК України передбачає накладення адміністративного стягнення лише у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст.58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас, як зазначено, у ч.3 ст.3 МК України, норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Відповідно до ч.1 ст.466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) було вчинено 26.09.2021 року, тобто до втрати чинності окремих положень абз.2 ст.471 МК України, що стосуються конфіскації товарів, які були безпосередніми предметами правопорушення.

Однак, в даному випадку беручи до уваги положення ст.58 Конституції України та ч.3 ст.3 МК України, такий вид адміністративного стягнення як конфіскація товарів - валюти, не може бути застосований, оскільки з 21.01.2022 року, він не передбачений у санкції ст.471 МК України у зв`язку з визнанням його неконституційним.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційні доводи митного органу про незаконність судового рішення в частині накладення адміністративного стягнення в даній справі є неспроможними.

Підстав для скасування або зміни судового рішення в оскаржуваній його частині, в суду немає.

Відтак, апеляційна скарга Волинської митниці Держмитслужби підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувану судове рішення, - без змін.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 23 грудня 2021 року щодо ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк