Справа №577/3990/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Потій Н. В.
Номер провадження 33/816/42/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Сітало Я. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 577/3990/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.10.2021, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Садовського Є. А.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки постанова прийнята з суттєвим порушенням норм процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, інспектор поліції не пояснив причину зупинки, не надав доказів правопорушення, не зазначив в протоколі підпункт п. 2.9 ПДР. На місці зупинки т/з він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, при цьому результати тесту відрізнялися один від одного, а доставити його до закладу охорони здоров`я патрульний відмовився та склав протокол. В протоколі не зазначений прилад, за допомогою якого здійснено вимір стану сп`яніння, чек не містить підпису інспектора, його підпису та підпису свідків. Вулиця розташована близько 600 м від місця правопорушення, що вказує на те, що чек вже використовувався і не може бути належним доказом. Направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння та пояснення свідків зроблені інспектором, який ніякого відношення до складання протоколу не мав, відомості про кількість проміле, які на чеку та в акті огляду відрізняються один від одного. Показання свідків не можуть бути належним доказом, оскільки в їх поясненнях відсутні твердження про те, погодився він чи ні з результатами. Дата направлення на огляд водія - 13.08.2021 о 0:18, а він зупинений 14.08.2021 о 00:15. Свідки не були допитані судом.

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.10.2021 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 14.08.2021 о 00:15 в м. Конотоп по вул. Клубна керував т/з CHERY, д. н. з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Садовського Є. А., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491653 від 14.08.2021, суддя суду першої інстанції дійшла цілком обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- роздруківкою (чеком) показників огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Alkotest Drager 6820» від 14.08.2021 о 00:13, результат тесту - 1,43 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проведеного поліцейськими на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «Alkotest Drager 6820», згідно якого водій ОСОБА_1 відмовився від проставляння підпису;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 14.08.2021, згідно яких у їх присутності працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою газоаналізатора Drager на стан сп`яніння;

- показаннями в апеляційному суді свідка (поліцейського) ОСОБА_6 , який підтвердив викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, та та зазначив, що водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, результат тесту 0,79 проміле;

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, згідно яких працівником поліції було підтверджено результат огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest, результат тесту 0,79 проміле.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Крім того, у протоколі працівником поліції як підставу для його складання було вказано порушення ОСОБА_1 п. 2.9 ПДР без конкретизації підпункту цього пункту, хоча об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як зазначено вище, уповноважена особа національної поліції виклала як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підпадає під дію одного з підпунктів п. 2.9 ПДР.

Таким чином, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491653 від 14.08.2021 фактичні обставини правопорушення охоплюються приписами п. 2.9 ПДР (незважаючи на відсутність відповідного підпункту) та диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V). При цьому «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку» (п. 31 рішення ЄСПЛ від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення ЄСПЛ від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення ЄСПЛ від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

З огляду на вимоги ст. 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, відсутність підпункту п. 2.9 ПДР у протоколі серії ДПР18 № 491653 від 14.08.2021, за встановлених вище фактичних обставин у даній конкретній справі, на переконання апеляційного суду, суттєво не впливає на правову кваліфікацію дій ОСОБА_1 та не порушує принцип правової визначеності, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Крім того, вказані вище обставини є тягнуть за собою автоматичне визнання протоколу неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, не спотворюють зміст цього протоколу та не створюють ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а зібрані докази - недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими, що узгоджується з усталеною судовою практикою ЄСПЛ. При цьому порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. У справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати - ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Що стосується випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення», то дійсно як суддя суду першої, так і суддя суду апеляційної інстанцій «не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).

Разом з тим, вказана вище правова позиція ЄСПЛ стосується випадків, коли уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення особи на власний розсуд визначають підпункт пункту чи пункт ПДР або ж у інший спосіб редагують фабулу адміністративного правопорушення, що не має відношення до фактичних обставин даної справи, що не мало місця у даній справі. При цьому, як наведено вище, водій чи особа, яка керує т/з, апріорі повинна знати та виконувати правила дорожнього руху, у тому числі і п. 2.9 ПДР з наявними у ньому підпунктами, а фабула правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка викладена у протоколі серії ДПР18 № 491653 від 14.08.2021, відображає всі істотні ознаки цього складу правопорушення.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Таким чином, вище наведене підтверджує не лише факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а й дотримання працівниками поліції самої процедури огляду, яка була проведена на місці зупинки т/з, зі свідками та відео фіксацією подій, що повністю відповідає законодавству України про адміністративні правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 про відмову працівників поліції забезпечити його огляд у закладі охорони здоров`я після незгоди з результатами огляду, проведеного на місці зупинки т/з, не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Не містить будь-якої інформації про бажання ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я та незгоди його з результатами Драгера і наданий працівниками поліції відеозапис.

Та обставина, що при проходженні медичного огляду на стан сп`яніння за результатами тесту алкотестер показував різні дані, зокрема згідно квитанції Drager Alcotest 6820 - 1,43 проміле, а в акті огляду на стан сп`яніння - 0,79 проміле, на що звертає увагу сторона захисту, на правильність прийнятого судом рішення не впливає, оскільки факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і керування ним т/з у такому стані, був встановлений на підставі проведеного медичного огляду з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820 відповідно встановленому законом порядку. При цьому ставити під сумнів вказаний результат апеляційний суд не вбачає підстав, оскільки плутанина була допущена працівниками поліції при складанні документів, а показники - 1,43 проміле або 0,79 проміле вказують лише на одне, - те, що водій під час керування т/з знаходився в стані алкогольного сп`яніння. При цьому з відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 на проходженні огляду в закладі охорони здоров`я не наполягав.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зупинки т/з не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та в будь-якому разі не спростовують факту керування ОСОБА_1 т/з у стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується тверджень апеляційної скарги про відсутність в протоколі даних щодо приладу, за допомогою якого здійснено вимір стану сп`яніння, то вони не заслуговують на увагу, оскільки це не впливає на допустимість протоколу як доказу у справі.

Не можуть бути прийнятими до уваги доводи про те, що зазначені в протоколі свідки не були допитані, оскільки справа розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.10.2021 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов