27.01.2022 227/4773/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Любчик В.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кизел Пермської області, громадянина України, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 175662 від 27 листопада 2021 року ОСОБА_1 , 27 листопада 2021 року о 17.30 годині, в м. Білозерське по вул. Пушкіна, 1, керував автомобілем ВАЗ 211540 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, та скоїв зіткнення з автомобілем FIAT з державним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, травмованих не має, чим порушив вимоги п. 12.1 та п. 13.1 Правил дорожнього руху.

У вину ОСОБА_1 ставиться те, що він вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 27 листопада 2021 року він їхав з м. Краматорська, в м. Білозерське, по вул. Пушкіна побачив, що від магазину Юність на проїжджу частину від`їжджає автомобіль Фіат, який підрізав його. ОСОБА_1 пригальмував, щоб уникнути зіткнення, та просигналивши поїхав за вказаним автомобілем. Продовживши рух ОСОБА_1 , попрямував далі, увімкнув лівий поворот і розпочав обганяти автомобілю FIAT з державним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , але водій автомобіля, без увімкнення лівого повороту різко завернув вліво, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_1 намагався уникнути зіткнення.

Інший учасник ДТП, ОСОБА_2 , який керував автомобілем FIAT з державним номером НОМЕР_2 , у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Зазначив, що рухаючись в м. Білозерське по вул. Пушкіна, вирішив припаркуватися біля магазину Юність, показав поворот і почав змінювати напрямок руху, потім почув сигнал клаксону та удар.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом за кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Системний аналіз норм ст. 124 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до приписів ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із викладеного слідує, що під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

Питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Відповідно до ст. 124 КУпАП, відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху, єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.

Відповідно до пункту 12.1 Правил дорожнього руху, порушення якого інкриміновано ОСОБА_1 , під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Отже, відповідно до вимог п.12.1 ПДР України, передбачена відповідальність водія у випадку втрати ним контролю над транспортним засобом, внаслідок чого настала дорожньо-транспортна пригода.

Разом з тим, матеріали справи не містять інформацію про те, що водій ОСОБА_1 втратив контроль над транспортним засобом, яким керував та внаслідок цього настала ДТП. Слідової інформації, яка би свідчила про втрату його автомобілем курсової стійкості у справі немає.

Крім того, ОСОБА_1 , ставиться у провину порушення п. 13.1 ПДР України, а саме не дотримання ним безпечної дистанції.

Пунктом 13.1 ПДР України визначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України безпечна дистанція відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що автомобіль під його керуванням вже обганяв автомобіль Фіат, доїхав до його середини, і в цей момент водій автомобіля Фіат вирішив повернути вліво, не попередивши заздалегідь про зміну дорожнього руху, увімкнувши при цьому лівий поворот.

Отже, вказані обставини не свідчать, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 ПДР України та до вказаної дорожньої ситуації вимоги цього пункту ПДР не можуть бути застосовані.

Разом з тим, працівник поліції, складаючи протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , повинен був надати оцінку діям останнього на їх відповідність вимогам Розділу 14 ПДР України «Обгін».

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, крім іншого: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте, як вбачається з протоколу про адміністратвине правопорушення, свідки даного правопорушення відсутні, відеозапис події також відсутній.

До протоколу додано лише схему місця ДТП, проте з неї неможливо встановити винуватість саме ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортній пригоді.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.12.2021 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), за те, що останній 27.11.2021 року в 17:30 год. в м. Білозерське, по вул. Пушкіна, керуючи автомобілем Fiat Doblo номерний знак НОМЕР_3 при зміні напрямку руху, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2115 номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 вину визнав.

На переконання судді, працівниками поліції під час складання протоколу не було вжито усіх заходів для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП, яке йому інкримінується, яка повинна доводитись належними та допустимим доказами, визначеними ст. 251 КУпАП.

Доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, матеріали адміністративної справи не містять.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 жовтня 2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь, як передбачено ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 124, 247, 256, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.М. Любчик