ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1396/21 Головуючий суддя І інстанції Кононенко Т. О.
Провадження № 33/818/581/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

26 січня 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

-визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Постановою встановлено, що 11.01.2021 року о 01 годині 35 хвилин по Салтівському Шосе, 87 у м. Харкові ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet Epica д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, на вимогу поліцейського в присутності двох свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан вживання алкогольних напоїв, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною, винесеною з грубим порушенням норм процесуального права та невірно застосовано норми матеріально права, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, при цьому вважає, що суд формально підійшов до встановлення обставин справи, не перевіривши наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що справу було розглянуто без його участі, чим порушено його право подавати клопотання, пояснення по справі. Також зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники патрульної поліції були допущені процесуальні порушення. Крім того, пояснення свідків не відповідають обставинам справи, оскільки в присутності 2-х свідків пройти тест на алкогольне сп`яніння йому не пропонували. Також посилається на те, що відеозапис боді-камер переривається та ведеться не з початку зупинки, а тому він не може слугувати доказом правопорушення. Отже, вважає, що він не може братися до уваги судом та не є підтвердження скоєння ним адміністративного правопорушення. Також, поліцейські проігнорували його твердження, щодо несправності приладу "Drager Alcotest 6820" та не проходження калібрування у передбачений законодавством строк.

В судові засідання, які призначались судом апеляційної інстанції на 23.06.2021 року на 16.05 год.; 05.10.2021 року на 14.30 год.; 26.01.2022 року на 12.40 ОСОБА_1 , а також його захисник Боклач О.В. не з`явилися. Відповідно до довідок Укрпошти ОСОБА_1 судові повістки на вказані дати не отримував, у зв`язку з відсутністю за вказаною адресою (а.с. 45-46, 57-58). Неодноразово ОСОБА_1 подавав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з хворобою, однак доказів на підтвердження цієї обставини не надавав. Разом з тим, у судове засідання, призначене на 26.01.2022 року на 12.40 год. ОСОБА_1 та його захисника Боклача О.В. було повідомлено телефонограмою про місце, дату та час апеляційного розгляду (арк.63,64).

Клопотань про відкладення апеляційного розгляду, призначеного на 26.01.2022 на 12.40 год., ані від ОСОБА_1 , ані його захисника не надходило, що свідчить про відсутність бажання брати участь в апеляційному перегляді.

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року і він особисто зазначав в своїй апеляційній скарзі адресу, за якою його належить повідомляти про судовий розгляд.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Згідно відомостей, що є наявними у матеріалах справи, таких дій ОСОБА_1 не вчиняв, тобто не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Клопотань через канцелярію суду про відкладення розгляду справи не подавав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , виходячи з доводів апеляційної скарги та відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №348991 від 11.01.2021 року);

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння;

- поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що 11.01.2021 року о 01 годині 35 хвилин по Салтівському Шосе, 87 у м. Харкові ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet Epica д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, на вимогу поліцейського в присутності двох свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан вживання алкогольних напоїв (а.с. 1).

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

При цьому належить врахувати, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив будь-яких зауважень щодо його змісту.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Також належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. Апеляційний суд, на наявністю таких відомостей, вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП.

Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вбачається, що 11.01.2021 року в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

Разом з цим, в цих поясненнях свідки зазначили, що в їх присутності водій ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом адміністративного протоколу, зі своїми правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (а.с.9, 10).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень.

В судове засідання з`явився свідок ОСОБА_2 , який був попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань пояснив, що він був присутній в 2021 році при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , якому працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в медичному закладі, але що він відповів, він не пам`ятає, або ж не слухав.

В судовому засіданні свідку ОСОБА_2 було надано на огляд письмові пояснення, надані ним працівнику поліції на (а.с. 10) на яких свідок підтвердив, що відомості які містяться в них відповідають дійсності і там міститься саме його підпис. Зауважень до працівників поліції він не мав і його ніхто не примушував їх підписувати.

Крім того, дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, вбачається що працівники поліції дійсно запропонували водієві ОСОБА_1 у присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та у медичному закладі КНП ХОР ОНД, однак ОСОБА_1 відмовився.

З цього відеозапису вбачається, що під час пропонування працівниками поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння дійсно були присутні свідки, що свідчить про об`єктивність їх письмових пояснень.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків не відповідають обставинам справи, оскільки в присутності 2-х свідків пройти тест на алкогольне сп`яніння йому не пропонували, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Крім того, з цього відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 робить не внятні відповіді, його координація рухів порушена, крім того, на запитання працівника поліції чи вживав він алкогольні напої, ОСОБА_1 відповів: «Конечно», що могло об`єктивно викликати у працівника поліції підстави для проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому належить врахувати, що відеозапис працівників поліції не є єдиним доказом, завдяки якому зафіксовано адміністративне правопорушення. Визначальними є відомості протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний належним працівником поліції, свідками та пояснення свідків, що залучені у якості додатку до протоколу. На підставі відеозапису встановлюються додаткові відомості про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт диск на якому міститься відеозапис з боді-камер, який переривається та ведеться не з початку зупинки, а тому вважає, що він не може братися до уваги судом та не є підтвердженням скоєння ним адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксована у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддярозглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , чим порушено його право подавати клопотання, пояснення по справі не є підставою для скасування постанови.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в провадженні районного суду перебувала з 28.01.2021 року.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Судові засідання судом першої інстанції призначалися до розгляду на 10.02.2021, 25.02.2021. В жодне із вказаних судових засідань Гармата І.П. не з`явився.

Як вбачається з матеріалів провадження, 24.02.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Боклачем О.В. було укладено договір про надання юридичної допомоги (а.с.17-18).

24.02.2021 до канцелярії суду першої інстанції адвокатом Боклачем О.В. надано клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, що призначений на 25.02.2021 на іншу дату, для ознайомлення з матеріалами.

Однак, враховуючи, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повідомлена належним чином про місце і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, суд першої інстанції дійшов висновку розглядати справу у відсутність ОСОБА_1 , що узгоджується із положеннями ст. 268 КУпАП, зі змістом якої, присутність особи у справах даної категорії не визнана законом обов`язковою.

Крім того, суддя відмовив у задоволенні клопотання адвоката Боклача О.В., про відкладення справи від 24.02.2021 року оскільки судове засідання, призначене на 10.02.2021 року, було відкладено у зв`язку з надходженням до канцелярії суду клопотання від ОСОБА_1 , в якому він просив відкласти розгляд справи для ознайомлення з матеріалами справи. Разом з тим, з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до 25.02.2021 року рухом справи він не цікавився, до суду з метою отримання інформації про стан відносно нього провадження не звертався.

Також вказав, що ОСОБА_1 , та його представник подавали до суду двічі клопотання про відкладення розгляду справи, однак, письмових пояснень щодо обставин інкримінованого діяння протягом вказаного часу в період місяця не надав. Об`єктивних даних, які б завадили ОСОБА_1 надати суду свої пояснення, в тому числі через представника, суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про зловживання ОСОБА_1 , наданими йому правами, оскільки вибрана ним стратегія по затягуванню розгляду справи в подальшому унеможливить розгляд справи по суті, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а тому.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_1 бути присутнім у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги щодо несправності приладу "Drager Alcotest 6820" та не проходження калібрування у передбачений законодавством строк, не заслуговують на увагу, оскільки ч.2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено, а відповідно до ст. 17 цього Закону законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Крім того, відповідно до вимог Інструкції та статті 266 КУпАП у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніннянеобхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що 11.01.2021 року о 01 годині 35 хвилин по Салтівському Шосе, 87 у м. Харкові ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet Epica д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, на вимогу поліцейського в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціспроти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиноюнаціональногозаконодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полідержави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков