Справа № 298/1040/21
Номер провадження 3/298/259/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Сіль Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 16 вересня 2021 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №436451, з якого вбачається, що останній 15 вересня 2021 року біля 22.05 год., перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння за адресою АДРЕСА_2 , в ході сварки висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою і наніс один удар.

Дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 21 січня 2022 року у судове засідання не з`явився.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повідомлявся судом про час і місце проведення судового розгляду.

Крім цього, на офіційному сайті Великоберезнянського районного суду Закарпатської області в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення справи щодо ОСОБА_1 до розгляду були зазначені відомості про дату, час та місце розгляду такої.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд використав процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи.

Від ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Від захисника Кульчицького Р.Р. на адресу суду 19 січня 2022 року надійшла заява, в якій він просить провести судове засідання з розгляду справи №298/1040/21 без його участі, також просить справу щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв"язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачає наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як домашнє насильство.

Водночас протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №436451 від 16 вересня 2021 року не містить суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в такому не відображені наслідки дій ОСОБА_1 , не розкрито їх зміст, відсутні відомості щодо особи потерпілого, відтак протокол не містить даних відносно якої особи ОСОБА_1 вчиняв дії, і ці обставини не доведено належними доказами в розумінні ст.251 КУпАП.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява №926/08), суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, крім означеного вище протоколу, надано ксерокопії письмових пояснень ОСОБА_2 від 15 вересня 2021 року, письмових пояснень ОСОБА_3 від 15 вересня 2021 року, рапорта інспектора-чергового Іванцика М.Ю. від 16 вересня 2021 року, протокол про адміністративне затримання від 15 вересня 2021 року, що не засвідчені належним чином.

Так, правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003 № 55, Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженінаказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 року № 1000/5, інструкціями з діловодства в окремих органах державної влади. Копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення у встановленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Така позиція узгоджується також з позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 08.05.2019 по справі №160/7887/18.

Вказані вимоги особою, яка склала протокол, не дотримані, копії документів, долучених до протоколу, не засвідчені належним чином, що викликає сумнів у достовірності таких.

Будь-яких інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення суду не надано, що унеможливлює встановлення наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, в тому числі з урахуванням невідповідності протоколу щодо ОСОБА_1 вимогам ст.256 КУпАП.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Виходячи з вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, враховуючи практику ЄСПЛ, оцінюючи обставини справи та надані докази, суддя вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом не доведений, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується судом на його користь.

У зв`язку з відсутністю об`єктивних доказів у справі, суддя позбавлена можливості встановити винність чи невинність особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зокрема ОСОБА_1 , а тому вважає за необхідне закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, так як не доведена вина останнього у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, клопотання захисника Кульчицького Р.Р. про закриття провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв"язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, суд відхиляє, виходячи з наступного.

За змістом п.7 ст.247 КУпАП провадження може бути закрито в разі закінчення на момент розгляду справи строків накладення адміністративних стягнень, передбачених ст. 38 КУпАП. Тобто законодавець визначив, що провадження може закриватись, якщо орган, який розглядає справу, дійде висновку щодо закінчення строків накладення стягнення, що можливо, на переконання суду, лише після встановлення судом факту наявності події правопорушення, вини особи у вчиненні цього правопорушення. Суд вважає, що системний аналіз положень ст.247 КУпАП, дає підстави для висновку, що перед ухваленням рішення про можливість закриття провадження в справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП (що є нереабілітуючими підставами закриття провадження), суд повинен дійти висновку про відсутність реабілітуючих підстав, передбачених іншими пунктами ст.247 КУпАП, за наявності яких закриття провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП недопустиме.

Враховуючи, що суд у даній справі дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, доводи захисника Кульчицького Р.Р. про необхідність про закриття провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв"язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Зизич В.В.