ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6717/21 Головуючий в 1 інст. Наумова І.Й.
Провадження № 33/807/65/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника - адвоката Бондаренка Д.А., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування всіма транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 18.09.2021 року о 23годині 20 хвилин ОСОБА_1 по вул. Чубанова, біля б.4-в, в м. Запоріжжі, керував автомобілем «ВАЗ 32106», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився, за згодою водія, у встановленому законом порядку, поліцейським на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, результат позитивний 1,11 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом не було досліджено підстав для зупинки водія транспортного засобу. Апелянт вважає, що безпідставна зупинка транспортного засобу є істотним порушенням вимог Закону України «Про Національну поліцію».

Вказане підтверджується відеозаписами з боді-камер працівників поліції, які не вказали детального опису причин зупинки.

Судом не звернено увагу, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є безперервним, а тому вказаний доказ є недопустимим.

Під час розгляду справи, судом залишено без уваги пояснення апелянта про істотні порушення в ході проведення огляду на визначення стану сп`яніння, оскільки не було залучено свідків та те, що не було повідомлено апелянту про порядок застосування технічного засобу.

В акті огляду не зазначено ідентифікуючих ознак технічного засобу, а саме заводського номеру.

Апелянт вважає, що даний факт не дає можливості ідентифікувати технічний засіб, який було використано при складанні протоколу.

На запит сторони захисту, УПП в Запорізькій області надано документи на «Драгер». Датою видачі свідоцтва зазначена дата 02.11.2021 року - 02.11.2022 року, що на думку апелянта суперечить даті проведення огляду та складання акту.

Відеозаписом подій підтверджується те, що апелянту під час події не було належним чином роз`яснено права і обов`язки особи, яка притягається до відповідальності.

Наголошує, що відеозапис підтверджує бажання апелянта пройти огляд в медичному закладі та чітко фіксує дії працівників поліції щодо переконання апелянта в недоречності такого огляджу.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки постанова винесена 01.12.2021 року, а останнім днем подання скарги є 11.12.2021 року, що є вихідним днем.

Також просить постанову апеляційного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бондаренка Д.А., перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Апеляційний суд розглянувши клопотання апелянта про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови районного суду, суд дійшов до такого висновку.

З матеріалів провадження вбачається те, що постанова винесена 1 грудня 2021 року, а останнім днем подання скарги є 11 грудня 2021 року (субота). Апеляційна скарга була подана на наступний робочий день - 13 грудня 2021 року (понеділок). Апелянт виходячи з вказаного, вважає, що не пропустив строк на апеляційне оскарження.

Як вбачається з Кодексу України про адміністративні правопорушення, норми, які б регулювали такого роду питання, на відміну від КПК України та інших нормативно-правових актів, відсутні.

При вирішенні вказаного питання через прогалини законодавства, слід застосувати аналогію закону, а саме норми КПК України, які є за змістом наближені до КУпАП.

Так, піддаючи аналізу ч. 7 ст. 115 КПК України, апеляційний суд вказує, що при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день

Розглядаючи клопотання, апеляційний суд дійшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження не було пропущено апелянтом, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена відомостями, що містяться: протоколі про адміністративне правопорушенні серії ААБ №288250 (а.с.1), яким обвинувачується ОСОБА_1 в порушені вимог п.2.9а ПДР України, а саме те, що він 18.09.2021 року о 23 годині 20 хвилин по вул. Чубанова, біля б.4-в, в м. Запоріжжі, керував автомобілем «ВАЗ 32106», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився, за згодою водія, у встановленому законом порядку, поліцейським на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, результат позитивний 1,11 проміле.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами: роздруківкою з спеціального технічного засобу «Драгер 6820» (а.с.3), яким встановлено, що ОСОБА_1 має позитивний результат огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння (1,11 проміле); актом огляду, яким вставлено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння і те, що після проходження огляду на місці, результат склав 1,11 проміле; направленням на огляд (а.с.4), яким зафіксовано результат огляду на місці; відеозаписом порушення (а.с.7), яким зафіксовано, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки. Працівники поліції пропонували водію поїхати до медичного закладу, але водій ОСОБА_1 відмовився, обґрунтовуючи вказану пропозицію поліцейських, як таку, що є обтяжливою для водія. Після вказаного, водій був повідомлений про складання протоколі відносно нього.

Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського (а.с.5), в якому зазначено, що під час несення служби зупинено транспортний засіб НОМЕР_1 . Під час спілкування працівників поліції з водієм ОСОБА_1 виявлені були ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння водій пройшов на місці зупинки. Результат огляду склав 1,11 проміле, з результатами погодився. Від керування водій відсторонений. Про повторність попереджений.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Апеляційний суд відхиляє повністю доводи апелянта, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що під час судового засідання в суді першої інстанції були спростовані.

Зокрема, доводи про порушення працівником поліції порядку зупинки автомобіля, оскільки під час події водій не заперечував щодо дій працівників поліції.

Будь-яких рішень адміністративних органів або рішень судів щодо протиправності дій працівників поліції апелянт або його захисник до апеляційного суду не надали, що свідчить лише сформовану позицію захисту для уникнення відповідальності за інкриміноване порушення.

Щодо відсутності безперервності відеозапису події, апеляційний суд встановив, що дійсно відеозаписи не мають безперервний формат.

Однак вказаний недолік на час розгляду справи усунути неможливо, адже відповідно до п. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 № 1026 визначає, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, становить 30 діб, а позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо фактичних обставин справи, висловлена лише під час апеляційного перегляду, тобто майже через три місяці.

Натомість наявний відеозапис свідчить про те, що під час події водій ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння. Пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Результат огляду склав - 1,11 проміле, що перевищує допустиму норму алкоголю. Від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я відмовився.

Зафіксовані обставини повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому доказ у вигляді відеозапису є допустимим і належним.

Щодо не зазначення відомостей про «Драгер» в матеріалах справи, на думку апеляційного суду є несуттєвим.

Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації порушення відомчої інструкції та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Щодо неврахування судом того, що датою видачі свідоцтва на «Драгер» зазначена дата 02.11.2021 року - 02.11.2021 року не може свідчити, що під час події вказаний засіб не мав калібрування, виходячи з наступного.

На роздруківці з «Драгер» вказано, що калібрування проводилось 23 жовтня 2020 року, а тому засіб під час події був належним і законним для використання в цілях для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд, виходячи з цього зазначає, що надане свідоцтво з УПП в Запорізькій області свідчить лише про те, що вказаний технічних засіб є справним та пройшов наступний обов`язковий захід з калібрування.

Твердження апелянта про незалучення свідків під час огляду, на думку апеляційного суду є безпідставним і таким, що не ґрунтується на вимогах ст. 266 КУпАП, яка передбачає, що за умов фіксації на технічний засіб з функцією запису відео, свідки огляду не потрібні.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/6717/21