Справа № 488/199/22
Провадження № 3/488/199/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Т.В. Торжинська, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , пенсіонерки,

- про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2022 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшли вищевказані матеріали справи відносно ОСОБА_1 .

Як викладено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №742872, 16 листопада 2021 року о 15:20 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_2 , а саме не проявила належної уваги щодо виховання сина, що призвело до того, що останній без поважних причин в жовтні 2021 року не відвідував занять в ВПУС, чим ОСОБА_1 порушила ч.3 ст. 150 Сімейного кодексу України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч.1 ст.184 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа була призначена до судового розгляду з викликом ОСОБА_1 , однак, в судове засідання остання не прибула, про причини неявки не повідомила. При цьому, з урахуванням відсутності імперативної заборони норм КУпАП з розгляду справ даної категорії за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, розгляд справи здійснено за відсутності ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Цей обов`язок безпосередньо пов`язаний з нормою ст. 53 Конституції України, відповідно до якої повна загальна середня освіта є обов`язковою.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є студентом вищого професійного училища суднобудування м.Миколаєва.

За поданням директора вказаного навчального закладу слідує, що ОСОБА_2 у вересні 2021 р. був присутній на заняттях три дні, в жовтні 2021 р. станом на 18.10.2021 р. на заняттях відсутній.

При цьому матеріали справи не містять даних, що на час складання вказаного подання ОСОБА_2 не отримав повної загальної середньої освіти, та з урахуванням його віку (17 років), вказані обставини є сумнівними. Стосовно подальшої підготовки, зокрема здобуття професійної освіти, то норми ч.3 ст.150 СК України, ст.53 Конституції України та ст.12 ЗУ Про охорону дитинства не ставлять в обов`язок отримання такої і не передбачають відповідальності батьків за отримання такої освіти їх дітьми.

Більш того, згідно протоколу, в провину ОСОБА_1 ставиться неналежне виховання сина ОСОБА_2 , прийшовши до такого висновку через невідвідування останнім навчального закладу.

При цьому, з письмових пояснень ОСОБА_1 , що додані до протоколу слідує, що її син не відвідував заняття через скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим був змушений влаштуватись на роботу.

Тобто, невідвідування навчального закладу ОСОБА_2 пов`язане із тяжкими життєвими обставинами, що змусили останнього вдатись до пошуків роботи, що не може бути підставою для визнання батьків винуватими в ухиленні від виконання обов`язків щодо виховання дитини.

Будь-які інші дії, які б свідчили про незабезпечення ОСОБА_1 належних умов виховання свого неповнолітнього сина суду не надано.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

За вимогами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення (ст. 256) є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Зміст правопорушення має бути чітким, конкретно висловлювати суть правопорушення, що ставиться в вину та доведений належними і допустимим доказами.

Враховуючи, що суду не було надано будь-яких доказів, які б вказували про порушення ОСОБА_1 положень ч.3 ст. 150 СК України, що ставиться в провину ОСОБА_1 згідно протоколу, зокрема доказів того, що останньою не забезпечено здобуття її сином повної загальної середньої освіти, не надано доказів з ухилення останньої від забезпечення належних умов виховання сина, то підстав вважати наявними подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, у суду немає.

Враховуючи вище наведене, суд вважає необхідним провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП, закрити за відсутності події та складу вказаного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.274, ст.284 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП закрити за відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Т.В. Торжинська