ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/21637/21

Провадження №: 3/755/12/22

"18" січня 2022 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КпАП), установила:

згідно протоколів про адміністративні правопорушення від 27.10.21 серії ААБ № № 328134 та 328136 ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 27.10.2021 о 15:20 год. керуючи ТЗ «БМВ», з н.з. НОМЕР_1 , по вул. Гната Хоткевича, 34/1 у місті Києві, не був уважним та перед початком руху не вжив заходів для забезпечення дорожнього руху, у наслідок чого здійснив наїзд на забруднену ділянку дороги щебенем, в наслідок чого щебень пошкодив ТЗ «Volkswagen», н.з. НОМЕР_2 , який рухався позаду нього, в результаті чого указаний ТЗ отримав пошкодження та порушено вимоги п.п. 10.1, 1.5 ПДР.

Також, особа, що притягається до адміністративної відповідальності у вказаній ДТП керував наведеним ТЗ з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів , від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, відмовився у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності та її адвокат Туровський В.В. зауважили, що складений протокол не відповідає вимогам КпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КпАП, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у т.ч. з огляду на порушення вимог ст. 266 КпАП, у зв"язку з чим його вина ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КпАП.

Так захист указав, що докази на підтвердження того, що автомобіль дійсно був зупинений поліцейськими під час його руху і більше того, що саме ОСОБА_2 виконував функції водія даного автомобіля під час його зупинки - поліцейськими забезпечені не були та до суду не надані.

Разом із тим відомості, які викладені поліцейськими у протоколах є сфальсифікованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, 27.10.2021 року ОСОБА_2 , який працює на СТО, розташованому на території АТП за адресою вул. Гната Хоткевича, 34/1 у м. Києві, вживав разом із своїм колегою по роботі, ОСОБА_3 , спиртні напої.

В цей же день він зателефонував до свого товариша - ОСОБА_4 , який має посвідчення водія та домовився із ним про те, що останній близько 15.00 год. цього ж дня приїде до нього на роботу з метою сісти за кермо його автомобіля марки БМВ 520І, днз НОМЕР_1 , який належить його дружині - ОСОБА_5 . В подальшому товариші планували дістатися до місця проживання ОСОБА_2 , залишити там автомобіль та продовжити відпочинок.

Коли ОСОБА_6 під`їхав до місця роботи ОСОБА_2 , останній, разом із своїм товаришем - ОСОБА_3 , сіли до салону автомобіля. ОСОБА_6 сів за кермо, ОСОБА_3 поруч із ним на пасажирське місце, а ОСОБА_2 сів на заднє пасажирське сидіння.

Коли вони їхали територією АТП, ОСОБА_6 побачив, як зліва напереріз їхньому руху почав наближатися автомобіль марки Фольксваген Гольф, вочевидь з метою випередити їх та першим проїхати до виїзду з території АТП.

Оскільки ОСОБА_6 рухався прямо та мав пріоритет у русі, то він не став надавати дорогу даному автомобілю. Але такі дії ОСОБА_6 обурили водія Фольксвагена і він почав сигналити йому, супроводжуючи це неприємними вигуками та погрозами через відкрите вікно автомобіля, в такий спосіб виражаючи своє явне невдоволення тим, що він не надав йому перевагу у русі.

Після цього ОСОБА_6 , в свою чергу обурившись такими діями водія Фольксвагена , зупинив автівку та разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вийшов на вулицю. Майже одночасно із цим на вулицю вийшов і водій т/з марки Фольксваген Гольф, днз НОМЕР_2 , яким згідно протоколу серії ААБ № 328136 за ст.124 КУпАП є громадянин ОСОБА_8 .

Хоча автомобілі і не зазнали механічних пошкоджень, але дана ситуація почала набувати конфліктного характеру. В ході спілкування ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_8 , що він є власником т/з БМВ, а тому всі претензії, які у нього є, він може висловлювати і йому.

На це ОСОБА_8 комусь зателефонував і хвилин через 15 хв. до місця події під`їхав інший автомобіль марки «Тойота Прадо», з якого вийшли двоє товаришів ОСОБА_8 , а саме громадяни ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В ході спілкування ОСОБА_8 із товаришами зрозумів, що ОСОБА_2 перебуває у стані сп`яніння та при цьому вказує, що саме він є власником автомобіля БМВ, повідомили останньому, що або він наразі має сплатити їм тридцять тисяч гривень у якості моральної компенсації, або вони зателефонують до «102» та викличуть поліцію, яка виявить його у стані сп`яніння, а вони виступлять свідками та скажуть поліцейським, що бачили, що саме він, ОСОБА_2 , і перебував за кермом БМВ, а сколів на Фольксвагені і так багато, тому вони засвідчать, що утворилися вони щойно та саме від каменя, який нібито вилетів з-під колеса БМВ.

Однак ОСОБА_2 не пристав на таку явно здирницьку пропозицію ОСОБА_11 та його друзів, а тому останні втілили свою погрозу у життя.

В подальшому на місце події приїхав перший патруль поліції (автомобіль марки «Міцубісі Аутлендер»), який і почав з`ясовувати обставини події. Саме їх і фіксує відеозапис з бодікамери поліцейських № 0844, які прибули на місце події дещо пізніше, на патрульному автомобілі марки «Шкода Октавія».

Так із самого початку даного відеозапису вбачається, що перший патруль каже до ОСОБА_2 : «Так а чому Ви до страхових не звернулися, вони існують саме для таких випадків».

На що ОСОБА_2 пояснює їм: «Так вони ж з мене тридцятку гривень хотіли». Надалі (00:00:30 сек запису) ОСОБА_2 пояснює даним поліцейським: «я ж за кермом не сидів» та пропонує їм (00:00:50 сек запису): «так перегляньте відео», (00:01:10 сек): «камери, ось тут (на території АТП) встановлені відеокамери».

Надалі відеозапис бодікамери фіксує, як на планшет патрульному приходить повідомлення про зникнення дитини, після чого екіпаж на автомобілі марки «Міцубісі Аутлендер» їде з місця події, вочевидь за даним викликом, залишивши на місці другий екіпаж, який прибув на автомобілі марки «Шкода Октавія».

Далі відеозапис фіксує, що поліцейський патруль, який залишився, замість об`єктивного з`ясування дійсних обставин справи, займає бік водія ОСОБА_8 та його товаришів. Після цього вони починають наполягати на тому, щоб саме ОСОБА_2 пройшов огляд на стан сп`яніння.

ОСОБА_2 на це неодноразово пояснює поліцейським, що він не був водієм, вказує їм на особу, яка дійсно керувала його т/з, тобто на ОСОБА_6 , який знаходиться поряд. При цьому ж він пояснює поліцейським, що він є власником даного т/з та надає поліцейським технічний паспорт на автомобіль марки БМВ. Вочевидь саме через цю обставину, на думку захисту, поліцейські винайшли для себе ще один доказ того, що нібито саме ОСОБА_2 і здійснював керування, до того ж так їм повідомили товариші ОСОБА_8

00:01:35 сек запису фіксує, як поліцейські прямо кажуть, що: «ми не бачили факту ДТП, ми приїхали на місце і на тих доказах, які є наразі, зараз ми стверджуємо, що саме Ви керували т/з». На це (00:01:50 сек запису) ОСОБА_2 вчергове намагається довести, що він не був водієм т/з.

На цьому відеозапис з бодікамери поліцейських переривається та більше не поновлюється, усупереч вимозі пункту 5 розділу ІІ Наказу МВС від 18.12.2018 року № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- кінозйомки і відеозапису», встановлює, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, але здійснення та забезпечення відеозапису поліцейськими є не їх правом, а обов`язком, про що до того ж каже і ч.2 ст.266 КпАП, однак поліцейські не керувалися у своїй діяльності вимогами закону, а навпаки, як це вбачається із відеозапису, свідомо перервали відео-зйомку, що вочевидь відбулося з метою штучного створення доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 .

Разом із тим відеозапис здійснював і ОСОБА_2 на власний мобільний телефон. Так з даного запису вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово просить поліцейських переглянути відеозапис із чисельних відеокамер, якими обладнана територія АТП і в такий спосіб об`єктивно встановити, яким чином відбувались події та переконатись, що він не здійснював керування т/з, однак поліцейські, як зауважує захист, із незрозумілих причин не спромоглися цього зробити, хоча саме на них ч.2 ст.251 КУпАП покладається обов`язок забезпечення доказів по справі та більше того, почали перекладати свої обов`язки на ОСОБА_2 , кажучи, що у разі, якщо йому це так треба, то нехай він сам і йде передивлятися ці відеозаписи, а їм усе тут зрозуміло, оскільки у протилежної сторони більше свідків, які кажуть, що саме він був за кермом.

Так на 00:01:05 сек запису вбачається, як ОСОБА_2 каже поліцейським: «ми зараз можемо легко з`ясувати, чи я був за кермом. Тут встановлені три камери, давайте їх переглянемо та побачимо», однак поліцейські відмовляються це робити.

На другому відеозаписі з мобільного телефону ОСОБА_2 вбачається, як ОСОБА_6 , який і здійснював керування т/з БМВ, починає надавати пояснення стосовно обставини справи, однак поліцейський грубо його перериває та каже: «давайте без коментарів оцих Ваших , я розмовляю з водієм (маючи на увазі ОСОБА_2)».

Таким чином із даних відеозаписів, на думку захисту, вбачається, що поліцейськими не були виконані належні дії, спрямовані на здобуття доказів, які б встановлювали об`єктивну істину у справі, а навпаки був застосований спрощений підхід, наслідком якого стало протиправне складання відносно ОСОБА_2 двох протоколів про адміністративні правопорушення за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Суддя дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного висновку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтями 251, 280 КпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно щодо обставин визначених ст. 130 КпАП слід зауважити таке.

Стаття 130 КпАП стосується питання керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Тобто, нею передбачено відповідальність, між іншим, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, існує за одночасної наявності обставин: (1) особи, яка керує транспортним засобом, наявні ознаки сп`яніння; (2) водій відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду; (3) відмова зафіксована в протоколі, складеному у присутності двох свідків.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як роз`яснено в абз. 3-4 у п 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, з неї не простежується факт того, що особа, що притягається до адміністративної відповідальності, керував ТЗ.

Так, як керування ТЗ, слід розуміти як виконання функцій водія під час руху таких засобів, незалежно від того, керує особа ТЗ, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Отже, першою умовою є момент вчинення правопорушення. Він має місце тільки під час керування т/з особами в стані сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує т/з від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто водій має керувати т/з, який має рухатись і під час керування таким т/з поліцейські мають право зупиняти його на підставах та у порядку, визначеному чинним законодавством та за наявності певних ознак у водія, можуть запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з.

Другою умовою при якій може застосовуватися адміністративне стягнення є перебування особи в статусі водія відповідно до п.1.10 Постанови КМУ від 10.10.2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху». Тобто знаходження особи всередині ТЗ в момент настання причин зупинення ТЗ і наявності у такої особи посвідчення водія відповідної категорії.

Третьою умовою при якій може застосовуватися адміністративне стягнення є відмова водія, що знаходиться в ТЗ, який зупинений поліцейським відповідно до вимог законів України та який відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Однак, виходячи з наданих поліцейськими доказів, у т.ч. й відеозапису з боді-камер вбачається, що вони не містять у собі факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом. Також з даного відеозапису взагалі не вбачається факт зупинки працівниками поліції т/з під керуванням ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 надав у суді пояснення, котрі у розуміні ст. 251 КупАП, є доказами, щодо того, що він ТЗ не керував.

ОСОБА_6 будучи допитаним в суді, у порядку КпАП, надав пояснення тотожні поясненням захисту письмовим від 18.01.22 та усним доводам ОСОБА_2 викладеним в суді, а саме указав, що саме він керував ТЗ.

Пояснення захисту також прямо підверджуються даними відеозапису наданого суду та досліденого у порядку КпАП.

Таким чином, Суд констатує, що у поліцейських не виникло об`єктивних підстав порушувати перед ОСОБА_2 вимогу проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки вони не здійснювали зупинки його ТЗ, а саме тому і не мали будь-яких правових підстав для того, щоб стверджувати, що саме він виконував функції водія та більше того, виконував їх у стані сп`яніння, тим паче, коли це прямо спростовував сам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зауважуючи, що саме він керував ТЗ.

Відповідно Суд погоджується з доводами захисту щодо недоведеності факту керування ТЗ, як наслідок і відмова особи, котра не була водієм від огляду на такий стан не може утворювати собою порушення з його боку вимог ст. 130 КУпАП, адже відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), за ст. 130 КпАП правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

А такого роду факт в даній справі установлений не був.

Щодо обставин визначених ст. 124 КпАП слід указати наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності (див. постанову ВС від 25 травня 2021 року у справі № 383/1120/16-а (2-а/383/4/17).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (див. постанову ВС від 09 серпня 2019 року у справі № 760/20247/16-а).

Суб`єктом правопорушення за ст. 124 КпАП може убти тільки водій ТЗ.

Судом установлено, що ОСОБА_2 ТЗ не керував при указаній ДТП.

Відповідно оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та констатує, що за цією статтею КпАП ОСОБА_2 не відповідає критеріям суб`єкта порушення.

Наявна у справі схема ДТП жодним чином не підтверджує факт керування в момент події ТЗ саме особою у відношенні якої складено цей протокол.

Як наслідок за наслідками розгляду справи Суд констатує, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Відповідно до положень статті 7 КпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні УПП про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст.ст. 124, 130 КпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Відповідно до ст. 284 КпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п. 1) ст. 247 КпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вище викладене Суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративних правопорушень передбачений ст.ст. 124, 130 КпАП так як його вину УПП не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнароджного.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 124, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя постановила :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я Оксана БІРСА