Справа № 308/6177/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника - Федоричко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП за апеляційною скаргою Федоричко Михайла Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2022 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 00 коп. (три тисячі чотириста гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, - 18.05.2022 року о 15 год. 50 хв. в пункті пропуску «Ужгород» був виявлений гр. України, який на паспортний контроль надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , вид. 26.05.2015 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час внесення інформації в БД «ГАРТ 1/П відбулося спрацювання БД «Ризик перетин», в подальшому із залученням представників ПОРВ було встановлено, що особа в пішому порядку перетнула ДКУ через ППр «Вилок», в паспортному документі присутня угорська відмітка про перетин ДКУ на виїзд з України 13.03.2022 року. Відповідно до БД «Ризик», даний громадянин ДКУ не перетинав. Зі слів, громадянин перетнув ДКУ 13.03.2022 року на підставі «Довідки» № 2026 від 10.03.2022 року, підписаної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ужгород полковником ОСОБА_2 та «Довідки ВЛК» № 2027 від 10.03.2022 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2, голова ВЛК ОСОБА_3. Своїми діями порушив вимоги ст. 9,12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП..

Не погоджуючись з даною постановою Федоричко М.М. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення захисника Федоричко М.М., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Частина 1 ст.204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

В оскаржуваній постанові місцевий суд вказав, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1, а саме перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Проте, матеріали справи не містять жодних об`єктивних та фактичних даних, які б доводили, вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а висновок про використання ОСОБА_1 підроблених документів є припущенням суду, а факт підроблення документів на день розгляду справи у встановленому законом порядку не встановлено та не підтверджено.

Станом на 25.07.2022 відсутня будь яка інформація про наявність кримінального провадження та чи брав ОСОБА_1 участі в процесуальних діях не наявна.

Сам факт виїзду за територію України громадянина України не є свідченням перетну кордону з використанням підробленого документа і особа не може нести відповідальність за діяльність посадових осіб прикордонних служб щодо внесення/невнесення відомостей до баз даних та взагалі не може достеменно знати чи контролювати, чи були внесені відповідні відомості про перетин цією особою державного кордону у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (Kobets v.Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини"( Avsar v. Тигкеу).

Наявні у справі - Довідка військово-лікарської комісії №2027 від 10.03.2022 року, довідка № 2026 від 10.03.2022 року на які покликається суд не є офіційним документом та не містять прямого дозволу ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ужгороді для виїзду/в`їзду за кордон та відповідно не спричиняють наслідків правового характеру для пропуску через державний кордон.

Довідки, які суд поклав в основу оскаржуваної постанови не спричиняють наслідків правового характеру для перетину кордону та не містять прямого дозволу ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ужгороді для виїзду/в`їзду за кордон.

Станом на 13.03.2022, зокрема Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ №57 не було врегульовано питання виїзду за межі території України категорії громадян України чоловічої статті віком від 18-60 років, які є непридатними або обмежено придатними до військової служби.

В контексті проголошених статтями 3, 8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Органи державної влади не можуть діяти свавільно та зобов`язані дотримуватись правил, які даватимуть можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах. На підставі зазначеного особа може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат.

Як вбачається із наданої відповіді на адвокатський запит №14/4819-22Вих від 22.06.2022 прикордонний загін повідомив, що 18.05.2022 затримання громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснювалось, особистий огляд та вилучення документів не проводилось.

Також, з наданої відповіді №23/5159-22Вих від 01.07.2022 прикордонний загін повідомив, що «виходячи із наданих у адвокатському запиті документів, громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 виключений з військового обліку, а від так не являється військовозобов`язаною особою. В той же час, норми статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пункту 2.6 Правил стосуються виключно військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не являється військовозобов`язаною особою, тому віднести його до категорії осіб яким надається право на виїзд за межі території України у спосіб передбачений п.2.6 Правил не уявляється можливим, за виключенням випадку виключення з військового обліку з підстав визначених абзацом 2 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто визнання у встановленому порядку особою з інвалідністю.

Щодо наявності чи відсутності підстав для пропуску через державний кордон громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформуємо, що згідно з вимогами Закону України «Про прикордонний контроль» повноваженнями щодо надання особам, дозволу на перетинання державного кордону України надані уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України.

Таким чином, враховуючи те що, перетинаючи 13.03.2022 кордон на виїзд з України посадові особи Державної прикордонної служби України за результатами перевірки не приймали рішення про відмову у перетинанні державного кордону України - перетин кордону відбувся у встановленому законом порядку, а тому відсутні підстави для складання 18.05.2022 р. протоколу та притягнення ОСОБА_1 до відповідальності ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходить із ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Федоричко Михайла Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага