Справа № 316/3243/21
Провадження № 3/316/47/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2022 рік м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Відділення поліції №4 Василівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

права передбачені ст.63 Конституції України, ст.286 КУпАП, особі яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснені,-

ВСТАНОВИВ:

До Енергодарського міського суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №307034 від 16.12.2021 року, зазначено, що ОСОБА_1 16.12.2021 року о 13 год. 15 хв. біля міського цвинтаря керував транспортним засобом ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: почервоніння очей, зіниця ока не реагує на світло. Від огляду на стан сп`яніння на місці відмовився, від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, в передбаченому законом порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив, що він не керував транспортним засобом, його затримали працівники поліції та склали відносно нього протокол.

Дослідивши наявні у справі матеріали, враховуючи пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,279, 280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, встановлення чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку. Справа про адміністративне правопорушення має розглядатися суддею у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Відповідно до положень ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 Конвенції, а також приймаючи до уваги висновки ЄСПЛ викладені у рішеннях по справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р. (заява №16347/02), по справі «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 р. (заява №36673/04), формулювання викладене у фабулі адміністративного протоколу слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійними беззаперечним доказом, який доводить винуватість особи в інкримінованому їй порушенні, за яке передбачена адміністративна відповідальність та обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути перевірені за допомогою інших допустимих доказів, які б «поза розумнім сумнівом» доводили вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Фабулою протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №307034 складеного 16.12.2021 року, ОСОБА_1 ставиться у вину порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, яке полягає у тому, що останній керував транспортним засобом ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: почервоніння очей, зіниця ока не реагує на світло, від огляду на стан сп`яніння на місці відмовився, від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, в передбаченому законом порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозиція зазначеної ст.130 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Для встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП, яке виражається у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, необхідно щоб зазначена вимога працівника поліції була законною та обґрунтованою, з чітким дотриманням процедури визначеної діючим законодавством України.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виявлення чи встановлення об`єктивних підстав для направлення водія на проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки доказів, які б беззаперечно підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять.

В якості доказу до матеріалів справи працівниками поліції долучений диск з відеозаписом.

Разом з тим, з дослідженого та оглянутого в судовому засіданні оптичного носія інформації у вигляді диску марки «Verbatim» DVD+R 4.7GВ 16X 120 min, з зовнішнім написом «Кочубей 130.1», доданим до матеріалів справи, встановлено, що працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, проте не встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та взагалі не зафіксовано наявність на місці події транспортного засобуВАЗ-2105 державний номерний знак НОМЕР_1 .

Також до протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції долучено письмові пояснення свідка ОСОБА_2 на окремому аркуші, проте у протоколі такий свідок, особою що його складала, не зазначений, а отже не є належним доказом в даній справі та не може бути беззаперечним доказом вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, пояснення свідка надані в період часу з 13 години 25 хвилин до 13 години 35 хвилин, в той час коли о 13 годині 30 хвилин закінчено складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Після складення протоколу будь-які дії щодо збирання доказів неприпустимі.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вищевказані докази не можна покласти в основу обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Водночас при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Виходячи із судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.04.2013 року у справі «Еркапіч проти Хорватії» з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, враховуючи положення ст.62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також враховуючи відсутність в матеріалах адміністративної справи беззаперечних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М. О. Куценко