ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/836/20 Головуючий суддя І інстанції Клімова С.В.
Апеляційне провадження № 33/818/473/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

захисника - Садовського М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Туманянського району с. Акори, Арменія, громадянина України, пенсіонера, який працює ПП « ОСОБА_2 », зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постановою встановлено, що 27.03.2020 року о 12 год. 15 хв. в м. Куп`янськ, вул.. Харківська, 78, водій ОСОБА_1 керуючи авто Fiat Ducato державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті доріг вул.. Харківська та вул.. Шевченка, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу авто PEVGEOT EXSPERT державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався на головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення та авто отримали механічні пошкодження, яким порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані Куп`янським ВП ГУНП в Харківській області за ст.124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати, ухваливши нову постанову, якою провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 249528 від 27.03.2020 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено відомостей про свідків та потерпілого, в ньому не зазначено суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в ньому не зазначено конкретне місце скоєння правопорушення, а також відомості оригіналу протоколу суттєво відрізняються від копії цього процесуального документу, яку було вручено ОСОБА_1 . Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання сторони захисту про повернення протоколу про адміністративне правопорушення на дооформлення. Матеріали справи та протокол про адміністративне правопорушення не містять відомостей, що характеризують особу ОСОБА_1 , дані про його майно майновий стан, тощо, а також матеріали справи не містять відомостей щодо потерпілого у цій справі. Апелянт зазначає, що на час розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення оскаржуваного судового рішення, закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений ст.38 КУпАП, що унеможливлює встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки це може порушити право особи на справедливий суд. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було порушено норми матеріального та процесуального права, жодним чином не доведено, що в його діях мається склад і подія адміністративного правопорушення, внаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а правадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але йому направлялися судове повідомлення про місце, дату та час розгляду справи, яке він отримав 10.01.2022 року, про що свідчить його власноручний під у зворотному повідомленні (а.с.120).

До початку апеляційного розгляду захисник Садовський М.М. повідомив суду, що його процесуальна позиція узгоджена з ОСОБА_1 та просив провадити апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення без його підзахисного.

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.12.2020 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Крім того, судом першої інстанції неодноразово здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , інспектора Медвідь Л.В., (арк.94-96, 100, 101, 105, 106, 109-111, 116-118, 120, 123-127), але останні в суд апеляційної інстанції не з`являються.

За таких обстави та враховуючи думку захисника Садовського М.М., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 та свідків у цій справі, які були належним чином повідомлені про місце, дату та час апеляційного розгляду, але не прибули в судове засідання, з урахуванням доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Садовського М.М. , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 щодо порушення ним п.16.11Правил дорожнього рухуУкраїни.

Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 249528 від 27.03.2020 року (а.с.2), рапорту співробітника поліції від 27.03.2020 року (а.с.3), письмових пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.4, 5, 6), схеми місця ДТП від 27.03.2020 року (а.с.7), довідки форми висновку відносно ОСОБА_3 (а.с.8), довідкою формою висновку відносно ОСОБА_1 (а.с.11), копії посвідчення водія НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_3 (а.с.12), копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.12), копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7116564 (а.с.12 зворотний лист), копії посвідчення водія НОМЕР_5 виданого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.13), копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (а.с.13), копієї полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6816229 (а.с. 13 зворотний лист).

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 249528 від 27.03.2020 (арк. 2), 27.03.2020 року о 12 год. 15 хв. в м. Куп`янськ, вул.. Харківська, 78, водій ОСОБА_1 керуючи авто Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті доріг вул.. Харківська та вул.. Шевченка, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу авто PEVGEOT EXSPERT, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався на головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення та авто отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України.

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі та наявність його власноручних пояснень у ньому (а.с.2).

Крім того, відповідно до відомостей зафіксованих в схемі місця ДТП, об`єктивно вбачається, що зіткнення транспортних засобів Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_1 , та PEVGEOT EXSPERT, державний номерний знак НОМЕР_2 , відбулося в м.Купянську Харківської області по вул. Харківська, 78, а саме не перехресті вулиць Харківської і Шевченка. В результаті ДТП транспортні засоби отримали наступні механічні пошкодження: Fiat Ducato -розбиті передні фари та покажчики поворотів, зірваний передній бампер та зламана його кріплення, деформація правого переднього крила, деформація лівого переднього крила з пошкодженням ЛФП, деформація капота; PEVGEOT EXSPERT розбита права передня фара, деформація капота та правого переднього крила з пошкодженням ЛФП, розбитий передній бампер та решітка радіатору. Місце дорожньо-транспортної пригоди є нерегульоване перехрестя, що підтверджується відомостями, які зафіксовані в схемі місця ДТП та фото таблиці до неї (а.с. 7).

Ці відомості ОСОБА_1 не заперечував, про що свідчить його підпис у схемі місця ДТП та відсутність будь-яких зауважень (а.с. 7).

Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ним протоколу та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, цей протокол та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії службової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівника поліції до його керівництва, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівника поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у схемі місця ДТП.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 , який учасником ДТП у цій справі, пояснив, що в березні 2020 року, точну дату не пам`ятає, їхав зі своєю дружиною по головній дорозі по вул. Харківській в м. Куп`янськ в напрямку м-н. Ювілейний. Не доїжджаючи до магазину « Авто тракторні запчастини» при повороті на вул.. Шевченко, побачив, що попереду перед перехрестям на виїзді із другорядної дороги, стоїть автомобіль. Коли став під`їжджати ближче, автомобіль почав рухатися, чого свідок не очікував. Свідок зазначив, що їхав з правої частини дороги і щоб уникнути зіткнення, взяв лівіше, але маневр здійснити не вдалося та сталося зіткнення автомобілів. Праве крило автомобіля свідка вдарило по лівому крилу автомобіля іншої машини.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснила, що в кінці березня 2020 року з чоловіком їхали по вул.. Харківській, не доїжджаючи до вул.. Шевченко, піднімаючись до самого перехрестя, побачили як поїхав автомобіль синього кольору. Чоловік вчасно зреагував, звернув та зупинив автомобіль, однак був удар з пасажирської сторони.

Твердження апелянта про те, що висновки суду, що встановлені під час судового розгляду, не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 249528 від 27.03.2020 року, схеми місця ДТП від 27.03.2020 року, письмових та усних пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

При цьому належить врахувати, що з відомостей схеми ДТП вбачається, що автомобілі контактували передніми своїми частинами, що також свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог п. 16.11ПДРУкраїни.

Твердження ОСОБА_1 щодо незгоди з тим, що в результаті порушення ним п. 16.11 Правил дорожнього руху України відбулось зіткнення транспортних засобів, суд апеляційної скарги розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення від відповідальності.

Більш того, відповідно до п.1.4 Правил дорожнього руху України, кожен з учасників дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Тобто, рухаючись по головній дорозі ОСОБА_3 об`єктивно не міг допустити, що інші учасники дорожнього руху, які рухаються по другорядній дорозі не нададуть йому перевагу у русі на нерегульованому перехресті. Натомість водій ОСОБА_1 , ігноруючи та порушуючи вимоги п. 16.11 ПДР України, почав перетинати перехрестя, не впевнившись, що він створює перешкоду технічному засобу, який рухався по головній дорозі. Підтвердження цих відомостей знайшло своє відображення під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції.

Решта апеляційних доводів ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Аналізуючи послідовність дій учасників ДТП, апеляційний суд вбачає, що належне виконання ОСОБА_1 вимог п. 16.11 ПДР України унеможливлювало подію ДТП, а виконання цього пункту ПДР було його обов`язком.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п. 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання останнього на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника Ніазян Р.А. про те, що у суду не було законних повноважень встановлювати наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП, та визнавати його винним у вчиненні зазначеного правопорушення, оскільки на час розгляду справи закінчились передбачені ст. 38 КУпАП строки розгляду справи є необґрунтованим та не відповідають вимогам закону, оскільки ст.38 КУпАП передбачені не строки розгляду справи про адміністративне правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності, а лише строки накладення адміністративного стягнення.

Статтею 247 КУпАПпередбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності однієї з обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Чинними нормами КУпАП дійсно не передбачено, чи підлягає встановленню вина особи, щодо якої закривається справа про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вказане питання необхідно вирішувати, виходячи з аналізу чинних процесуальних норм КУпАП, а також керуючись положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАПпостанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбаченихст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Аналізуючи та дотримуючись низки вищенаведених норм, апеляційний суд вважає, що питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Зокрема, якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та доводить свою невинуватість, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з урахуванням вимог ст.280 КУпАП, без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є процесуально неприпустимим.

Таким чином, оскільки сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, тоді як за приписами п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, то за таких обставин хоча і особа в резолютивній частині постанови винною не визнається, але її вина у вчиненні адміністративного правопорушення при спливі строку накладення адміністративного стягнення презюмується, саме з тихпричин,що це нереабілітуюча підставазакриття справи про адміністративнеправопорушення і у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення або відсутня подія, він не позбавлений процесуальної можливості ставити саме такіапеляційні вимоги і відповідно просити закриття провадження в справі на підставі п.1ст. 247 КУпАП, а не напідставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Отже, аналізуючи зміст положень ст. 38, п.7 ст.247 та ст.280 КУпАП, вбачається, що суд, вирішуючи питання щодо закриття провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, повинен встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та у разі встановлення усіх зазначених обставин, суд звільняє особу лише від накладення адміністративного стягнення при встановленні її вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.280 КУпАП, дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, про що навів обґрунтовані мотиви прийнятого рішення в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, після чого вірно закрив провадження у цій справі у зв`язку із закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков