П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/2553/21

Номер провадження 3/184/7/22

21 січня 2022 рокум. Покров

Суддя Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області Коваль А.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишній слідчий Покровського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участю прокурора Бадова О.В., -

В С Т А Н О В И В :

До Орджонікідзевського міського суду від Національного агентства з питань запобігання корупції надійшла справа про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до протоколу №47-01/276/21 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 24.11.2021 року ОСОБА_1 несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2019 рік, чим порушив вимоги, передбачені чинним законодавством України.

Так, відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Глуховері В.А. від 13.05.2019р. №161 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого Покровського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області за власним бажанням.

ОСОБА_1 ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» під підпис.

Згідно примітки ст..56 Закону України «Про запобігання корупції» особа яка займає посаду слідчого відноситься до службових осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Таким чином, відповідно до пп. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Тому, згідно з абз.15 ч.1 ст.1, ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», приміткою до ст..172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення, у тому числі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні вважав вину ОСОБА_1 доведеною в повному обсязі і просив призначити міру покарання, згідно санкції даної статті.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки він на даний час перебуває в АТО. Крім того, надав письмові пояснення, згідно яких просить суд закрити провадження відносно нього у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Так, ОСОБА_1 вказує, що він не мав умислу щодо несвоєчасного подання декларації при звільненні на приховання свого майнового стану. За період з 01.01.2018р., коли ним своєчасно подавалася декларація, по теперішній час його майновий стан не змінився. 08.06.2020р. ним була подана декларація після звільнення за 2019 рік, оскільки він був змушений перебувати на самоізоляції через захворювання на COVID-19 його та його рідних. Оскільки на той час він ніде не працював, то до лікарні не звертався та лікувався вдома самостійно.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З об`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст.45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Глуховері В.А. від 13.05.2019р. №161 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого Покровського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області за власним бажанням.

ОСОБА_1 ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» під підпис.

Згідно примітки ст..56 Закону України «Про запобігання корупції» особа яка займає посаду слідчого відноситься до службових осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Таким чином, відповідно до пп. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Зі змісту протоколу №47-01/276/21 від 24 листопада 2021 року слідує, що ОСОБА_1 подав електронну декларацію особи яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2019 рік 08.06.2021р. о 18:28 год., тобто несвоєчасно без поважних причин, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 19.01.2022 року, він не мав жодного умислу на приховування будь-яких відомостей, що зазначені в декларації, зазначив, що за період часу з 01.01.2018р., коли він своєчасно подавав декларацію, по теперішній час його майновий стан не змінився. На підтвердження вказаного долучив роздруківку декларації з сайту Єдиного державного реєстру декларацій.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З суб`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини. Зокрема, відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, настає за умови, що суб`єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і має прямий або непрямий умисел спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання відповідної декларації, керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення такого діяння через необережність не охоплюється санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.

Як передбачено в ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суддя бере до уваги, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).

Зазначене вище, також підтверджується і положеннями ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до яких під корупцією слід розуміти використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Отже, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого.

Як встановлено з матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій, ОСОБА_1 подавав наступні декларації: 22.02.2017р. щорічну; 24.02.2018р. щорічну; 11.05.2019р. перед звільненням; 08.06.2020р. після звільнення.

При цьому, відомості про доходи декларанта та наявність у нього рухомого та нерухомого майна у всіх деклараціях є ідентичними, крім незначних грошових сум у графі «доходи, у тому числі подарунки».

Отже, ОСОБА_1 формально не своєчасно подавши декларацію після звільнення, не мав наміру приховати свої доходи та не мав інших корисливих мотивів.

З огляду на вказане, вважаю, що позиція ОСОБА_1 про відсутність в його діях умислу на порушення вимог фінансового контролю є не спростованою.

Крім того, складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

В той же час, протокол про адміністративне правопорушення, пов`язаний з корупцією, не містить жодного доказу та жодного обґрунтування наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Крім того, прокурором в судовому засіданні, також не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Враховуючи наведене, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання відповідної декларації, приходжу до висновку про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

На підставі викладеного вважаю за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у відповідності до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанову суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду А. М. Коваль