ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/130/21 Головуючий суддя І інстанції Зелінська І.В.
Провадження № 33/818/591/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

23 лютого 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 - адвоката Байгер А.І. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм тролейбуса КП «Тролейбусне депо №2», що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Постановою встановлено, що 18.12.2020 року о 19год.15хв. ОСОБА_2 в м.Харкові по вул.Ньютона,143-А, керував транспортним засобом ЗАЗ110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням координації рухів, порушенням мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest6820 та у спеціалізованому медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Тим самим, водій ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з цим рішенням захисник ОСОБА_2 адвокат Байгер А.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанову вважає незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано надмірний тягар індивідуалізованого покарання та явну не співмірність можливого стягнення характеру вчиненого правопорушення, відомості про особу ОСОБА_2 , його майновий стан, наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні, його ставлення до цього правопорушення. Зокрема, суд не врахував, що істотних наслідків від вчиненого правопорушення не наступило, матеріальної шкоди правопорушенням не завдано. Вважає, що в діях ОСОБА_2 немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, разом з апеляційною скаргою подано клопотання директора КП «Тролейбусне депо №2» Липового Д.В. щодо звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 21 КУпАП та передачі матеріалів по адміністративній справі на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, в порядку ст. 21 КУпАП.

В обґрунтування клопотання директора КП «Тролейбусне депо №2» зазначено, що ОСОБА_2 працює на посаді водія тролейбусу пасажирського, його робота безпосередньо пов`язана з керуванням транспортними засобами. Як спеціаліст він зарекомендував себе позитивно, користується повагою та авторитетом серед працівників, спиртними напоями не зловживає. ОСОБА_2 має міцні соціальні зв`язки, які пров`язують його з трудовим колективом. Працює водієм на тролейбусі разом із дружиною, яка перебуває на посаді кондуктора. Робота йому подобається, вона має дуже велике значення у його соціальному житті. Усвідомлює, що відповідно до вимог ПДР України заборонено керувати транспортними засобами у стані будь-якого сп`яніння, в тому числі, алкогольного та щиро розкаюється у вчиненому. Для нього думка колег має суттєве значення, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, раніше до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався. Наведене дає об`єктивні підстави вважати, що члени трудового колективу КП «Тролейбусне депо №2» зможуть ефективно вплинути на ОСОБА_2 з метою здійснення заходів громадського впливу та профілактичної роботи щодо належного дотримання ПДР України. Трудовий колектив вважає, що передача ОСОБА_2 на поруки трудовому колективу стане найбільш дієвим та ефективним заходом для досягнення мети та завдань законодавства у справах про адміністративні правопорушення , запобігання правопорушенням по охороні встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням.

Крім того, захисник просить поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній собі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення(ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 - адвоката Байгер А.І.

В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник Байгер А.І. не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційну скаргу за її відсутності. Апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності захисника ОСОБА_2 - адвоката Байгер А.І.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга та клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в йоговчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме:

-зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №107336 від 18.12.2020 року, в якому командир взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Харківській області ДПП старший лейтенант поліції Орлов Т.О. зафіксував факт відмови ОСОБА_2 на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Drager Alcotest 6820 та у спеціалізованому медичному закладі та порушення вимог п. 2.5ПДРУкраїни;

-письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були запрошені в якості свідків під час відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 18.12.2020 року о 19год.15хв. ОСОБА_2 в м.Харкові по вул.Ньютона,143-А, керував транспортним засобом ЗАЗ110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням координації рухів, порушенням мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest6820 та у спеціалізованому медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 18.12.2020 в їх присутності водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі КНП ХОР ОНД. (а.с.6,7).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень, а також інспектор поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 .

Проте, в судове засідання суду апеляційної інстанції свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та інспектор поліції Орлов Т.О., який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 не з`явилися. Відповідно до зворотних повідомлень, свідок ОСОБА_3 та інспектор ОСОБА_5 отримали судові повістки в судове засідання призначене на 23.02.2022 р. на 14.20 год.- 21.11.2021 та 26.11.2021, однак в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили (а.с. 134, 137), свідок ОСОБА_4 відповідно до довідки Укрпошти судову повістку не отримав у зв`язку з відсутністю за вказаною адресою (а.с. 135, 136).

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусити свідків з`явитись в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для їх виклику в судове засідання.

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити та пояснив, що вину визнає та у скоєному розкаюється.

Отже, належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_2 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України,хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Таким чином, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_2 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. Апеляційний суд, на наявністю таких відомостей, вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_2 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушенням координації рухів, порушенням мови.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі КНП ХОР ОНД відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання його захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Між тим, дотримуючись вимог ст. 280 КУпАП («Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення»), суд апеляційної інстанції, окрім іншого, повинен при розгляді апеляційної скарги враховувати та розглядати по суті наявні в матеріалах справи клопотання, в тому числі, трудового колективу або громадської організації. Така вимога законодавця чітко передбачена у змісті ст. 280 КУпАП та має імперативний характер, тобто без розгляду цього клопотання судовий розгляд не може вважатися повним та всебічним.

Враховуючи встановлені фактичні обставини події, суд апеляційної інстанції вбачає, що відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною, такі дії, згідно ст. 10 КУпАП є умисними, спрямовані на умисне ухилення від відповідальності, що вказує на відсутність підстав для застосування норм ст. 21 КУпАП.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст. 8 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А відповідно до вимог ч.1 ст. 21 КУпАП, яка є чинною на момент апеляційного розгляду справи стосовно ОСОБА_2 , особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи та особи, яка вчинила правопорушення, передбачені частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Таким чином законодавець чітко визначив, що особи, які визнані винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого, у тому числі, ст. 130 КУпАП, не можуть бути звільнені від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи, стосовно них, до трудового колективу для вирішення питання застосування заходів громадського впливу.

ОСОБА_2 визнаний винним саме за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому, у суду апеляційної інстанції немає процесуальної можливості звільнити його від адміністративної відповідальності відповідно до вимог ст. 21 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд апеляційної інстанції бере до уваги і ту обставину, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення не на службовому автомобілі, а на автомобілі, яким він використовує у власних потребах.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає, а подане директором КП «Тролейбусне депо №2» Липовим Д.В. клопотання про звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 21 КУпАП та передачі матеріалів по адміністративній справі на розгляд трудового колективу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_2 - адвоката Байгер А.І. задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року.

У задоволенні клопотання директора КП «Тролейбусне депо №2» Липового Д.В. щодо звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 21 КУпАП та передачі матеріалів по адміністративній справі на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу - відмовити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Байгер А.І.- залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року- залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков