Номер провадження: 33/813/70/22
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Пойзнер В.Є., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 30.09.2021 стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Удобне Білгород-Дністровського р-ну Одеської обл., громадянина України, працюючого на посаді робітника ДЗ «Південно-Українського національного педагогічного університету імені К.Д. Ушинського», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- про накладання стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, а також стягнено на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 30.08.2021 о 12:30 год. в м. Одесі, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter», д.н. НОМЕР_1 , по вул. Агрономічна напроти буд. 205/4, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, у зв`язку з чим допустив зіткнення з автомобілем «Віді», д.н. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 10.9 ПДР України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився із оскаржуваною постановою, зазначивши, що вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- всупереч зазначеному в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 в судове засідання прибув, провину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, оскільки саме водій а/м «Віді» порушив п. 10.11 ПДР, при цьому, судом, в порушенням вимог ст. 280 КУпАП, не встановлювалась особа порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність;

- в оскаржуваній постанові суд вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення та, окрім визнання ОСОБА_1 винним у порушенні вимог п. 10.9 ПДР України, визнав останнього винним у порушенні також п. 2.3. б) ПДР України, не зважаючи на те, що порушення такого пункту не було інкриміновано останньому в провину вищевказаним протоколом;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним та достатнім доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки, в порушення вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, схема до місця ДТП, яка є додатком до протоколу, не містить часу ДТП, містить іншу адресу скоєння адміністративного правопорушення, яка відрізняється від тієї, що зазначена у протоколі, зворотний бік схеми містить певні неточності та виправлення, зокрема, щодо марки (моделі) пошкодженого транспортного засобу «Віді», невірно зазначений номерний знак вказаного транспортного засобу, внесено виправлення щодо серії та номеру полісу страхування автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter»;

- суд не врахував також того, що за схемою до місця ДТП саме водій транспортного засобу «Віді» ОСОБА_2 порушив вимог п. 10.11 ПДР України, оскільки на майданчику оптової бази «Орбіта» не надав переваги у русі автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter», який наближався з правого боку та скоїв з ним зіткнення;

- при накладенні на нього стягнення судом не враховано положення судової практики щодо диференціації покарання та призначене стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є занадто суворим, з огляду на залишення судом поза увагою того, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, грубого або систематичного порушення порядку користування спеціальним правом судом не встановлено, має на утриманні двох малолітніх дітей 2013 та 2021 р.н., а також дружину у декретній відпустці, працює робітником з комплексного обслуговування та ремонту будівель у Державному закладі «Південно-Українського національного педагогічного університету імені К.Д. Ушинського», робота пов`язана із використанням власного транспортного засобу, що свідчить про те, що позбавлення права керування транспортними засобами потягне звільнення останнього із займаної посади та негативно відобразиться на матеріальному становищі його родини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 уточнив вимоги своєї апеляційної скарги та підтримав їх в частині надмірної суворості накладеного на нього стягнення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши повторно матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом 1-ої інстанції були належним чином, повно, всебічно та об`єктивно досліджені наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №039360 від 30.08.2021 (а.с. 1);

- схема місця ДТП від 30.08.2021 (а.с. 2);

- пояснення водіїв-учасників ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 3 та 4 відповідно).

Вищезазначеним доказам судом 1-ої інстанції була надана належна правова оцінка та вірно кваліфіковані дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Водночас, заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом безпідставно було зазначено, що він в судове засідання не прибув з огляду на наступне.

На підставі аналізу змісту оскаржуваної постанови Малиновського райсуду м. Одеси від 30.09.2021 (а.с. 10) вбачається, що в абзаці третьому мотивувальної частини постанови судом зазначається про те, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Разом із тим, в матеріалах провадження наявна заява ОСОБА_1 , яка містить його власноручну розписку про те, що 30.09.2021 він був присутнім в судовому засіданні Малиновського райсуду м. Одеси (суддя Бобуйок І.А.) у справі №521/13736/21, призначеному на 13:35 год. (а.с. 9).

Окрім того, суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 була надана відповідь на адвокатський запит начальника ТУ Служби судової охорони в Одеській обл. Талпа П., відповідно до якої громадянин ОСОБА_1 , згідно «Журналу відвідувачів Малиновського райсуду м. Одеси», зареєстрований 30.09.2021 о 13:31 год., в якості документа надав паспорт громадянина України, зі слів прямував до судової зали №205.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що судом було допущено описку в оскаржуваній постанові щодо зазначення того, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, що не відповідає дійсності, тому підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.

Окрім того, на переконання апеляційного суду, слушними є також доводи ОСОБА_1 з приводу виходу суду 1-ої інстанції за межі складеного стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення та визнання його винним додатково у порушенні вимог п. 2.3. б) ПДР України, виходячи з наступного.

Так, ч. 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

При цьому, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначається нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

В подальшому, протокол про адміністративне правопорушення, як це передбачено ч. 1 ст. 257 КУпАП, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, ст. 279 КУпАП визначає порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, ч. 2 якої встановлює, що під час розгляду справи оголошується протокол про адміністративне правопорушення.

Відтак, на підставі системного аналізу вищевикладених положень закону можна дійти висновку про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється органом (посадовою особою) в межах протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначається виклад обставин адміністративного правопорушення, а також міститься кваліфікація дій правопорушника посилання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Так, відповідно до змісту наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №039360 від 30.08.2021 (а.с. 1), в ньому викладені наступні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення: 30.08.2021 о 12:30 год. в м. Одесі по вул. Агрономічна буд. №205/4, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter», д.н. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Віді», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

При цьому, в протоколі зазначається про те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

На підставі аналізу змісту оскаржуваної постанови суду вбачається, що виклад фактичних обставин адміністративного правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_1 визнаний винуватим, повністю співпадає із викладом, що міститься у вищезгаданому протоколі, проте дії останнього кваліфіковані як порушення вимог п.п. 2.3. б) та 10.9 ПДР України, не зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено лише щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.9 ПДР України.

Тобто, в даному випадку апеляційний суд погоджується із твердженнями апелянта та зауважує, що суд 1-ої інстанції вийшов за межі складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та безпідставно визнав останнього винним також у порушенні вимог п. 2.3. б) ПДР України.

Водночас, надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо надмірної суворості накладеного на нього стягнення, апеляційний суд вважає їх слушними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Положення ст. 23 КУпАП визначають, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

В свою чергу, ч. 2 ст. 30 КУпАП встановлює, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає два види альтернативних адміністративних стягнень, зокрема: 1) штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 6-ти місяців до 1-го року.

Разом із тим, на глибоке переконання апеляційного суду, судом 1-ої інстанції не було наведено достатніх та вагомих мотивів накладення на ОСОБА_1 найсуворішого стягнення, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зокрема, взагалі не було зазначено, всупереч вимог вищевикладеної ч. 2 ст. 30 КУпАП, в чому полягає грубе або повторне порушення ОСОБА_1 порядку користування правом керування транспортними засобами.

Натомість, відповідно до доданих до апеляційної скарги матеріалів, ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох малолітніх дітей 2013 та 2021 р.н. (а.с. 18-19), одружений (а.с. 20) та дружина на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період часу з 04.05.2021 по 04.02.2024 (а.с. 21), працевлаштований робітником з комплексного обслуговування та ремонту будівель у Державному закладі «Південно-Українського національного педагогічного університету імені К.Д. Ушинського» (а.с. 22), відповідно до службової характеристики, робота пов`язана із використанням власного транспортного засобу у зв`язку із виїздом на об`єкти та перевезенням вантажу (а.с. 23), що свідчить про те, що позбавлення права керування транспортними засобами потягне звільнення останнього із займаної посади та негативно відобразиться на матеріальному становищі його родини.

За встановлених обставин, з огляду на характер вчиненого адміністративного правопорушення та характеристику особи правопорушника, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови суду 1-ої інстанції в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, зокрема, пом`якшення такого стягнення та накладення на останнього стягнення у виді штрафу в дохід держави.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що оскаржувана постанова суду 1-ої інстанції підлягає зміні, зокрема, виключенню з мотивувальної частини посилання на порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.3. б) ПДР України та вірному зазначенню того, що останній був присутнім в судовому засіданні від 30.09.2021, а також зміні в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, зокрема, з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф в передбаченому законом розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни постанови суду 1-ої інстанції з мотивів, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 30.09.2021 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП змінити.

Абзац третій мотивувальної частини постанови викласти в наступній редакції:

«В судове засідання ОСОБА_1 з`явився, при цьому вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав.»

Виключити з мотивувальної частини постанови посилання на порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.3 б) ПДР України.

Абзац другий резолютивної частини постанови викласти в наступній редакції:

«Накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.»

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца