Провадження № 3/234/173/22
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Лебединець Г.С., секретар судового засідання Давіденко А.В., за участю прокурора Ковальчука О., особи, у відношенні якої складений протокол ОСОБА_1 , розглянув матеріали, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, мешкає: АДРЕСА_1 , якому відповідно до ст.268 КУпАП роз`яснені його права,-

за ст. ст. 172-7 ч.1, 172-7 ч.2 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадження судді Краматорського міського суду Донецької області Лебединець Г.С. з Управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшло 2 протоколи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 172-7 ч.1, 172-7 ч.2 КпАП України, які постановою суду від 12.01.2022 року були об`єднані в одну судову справу.

З протоколу № 726 від 24.11.2021 року вбачається, наступне.

Згідно витягу з наказу від 16.03.2020 за № 74 майора ОСОБА_1 призначено заступником військового комісара - начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до витягу з наказу комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.06.2020 за № 99 тимчасове виконання обов`язків військового комісара Краматорського міського військового комісару покладено на майора ОСОБА_1 .
Відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів них формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.
02.06.2020 ОСОБА_1 , тимчасово виконуючи обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в робочому кабінеті, не повідомив у встановленому Законом випадку безпосереднього керівника, про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час підписання Наказу від 02.06.2020 за №102 про встановлення винагороди за безпосередню участь в операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі і себе як заступника військового комісара - начальника відділення комплектування у розмірі 6,500 грн. за травень 2020 року.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено поняття реального конфлікту інтересів, як суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Відповідно п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
У відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі тими, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Приватний інтерес ОСОБА_1 обумовлюється тим, що останній, підписуючи вищезазначений наказ, встановлює та надає собі винагороду (як заступник військового комісара - начальник комплектування) з метою отримання ним додаткових грошових коштів для задоволення власних потреб.
ОСОБА_1 тимчасово виконуючи обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 був наділений повноваженнями щодо надання премій та інших виплат особовому складу в тому числі і собі, та мав особисту зацікавленість (майновий інтерес), що полягав у можливості отримання певних матеріальних благ, покращення його матеріального становища, що свідчить про
перебування в умовах реального конфлікту інтересів, але за даних обставин останній порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив про це безпосереднього керівника. В свою чергу, відповідно до рапорту т.в.о начальника територіального центру з комплектування та соціальної підтримки Краматорського РТЦК та СП, що майор ОСОБА_1 під час підписання наказу від 02.06.2020 №102 про конфлікт інтересів не повідомляв.
Суперечність між його приватним інтересом та службовими повноваженнями зумовлена тим, що під час підписання Наказу від 02.06.2020 за №100 про встановлення винагороди за безпосередню участь в операції
об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі і себе, був змушений шукати баланс між приватним інтересом, що
полягає у можливості отримання ним певних матеріальних благ, грошових коштів та необхідністю виконувати повноваження в інтересах ІНФОРМАЦІЯ_3 , та повідомити про наявність у нього конфлікту інтересів.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 будучи військовою посадовою особою Збройних сил України та згідно п.п. «г» ч. 1 .ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», 02.06.2020 (точний час не встановлений), перебуваючи в робочому кабінеті ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повідомив у встановленому Законом випадку безпосереднього керівника, про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час вирішення питання про встановлення винагороди за безпосередню участь в операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 в тому числі і собі, наказом від 02.06.2020 за № 102.
Вказаними діями гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.
Крім того, № 727 від 24.11.2021р. ОСОБА_1 , при зазначених вище обставинах, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, а саме тимчасово виконуючи обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 донецької області, будучи військовою посадовою особою Збройних сил країни та згідно п.п. «г» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», 02.06.2020 (точний час не встановлений), перебуваючи в робочому кабінеті ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів під час вирішення питання про встановлення винагороди за безпосередню участь в операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей за травень 2020 року військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 в тому числі і собі, наказом від 02.06.2020 за № 102, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вказаних правопорушеннях не визнав суду показав, що при підписанні наказу від 02.06.2020 року ним не здійснювався вплив на будь-кого щодо преміювання військовослужбовців військового комісаріату за травень 2020 року. Всі необхідні документи були складені відділом персоналу, розмір премій розраховував фінансовий відділ ІНФОРМАЦІЯ_5 пропорційно дням безпосередньої участі в ООС. Жодного умислу чи будь-якого приватного інтересу він не мав. Зазначив, також, що адміністративні протоколи у відношенні нього були складені з порушенням строків, передбачених ч.2 ст.254 КУпАП, оскільки про викладені у протоколах обставини УСР Донецької області було повідомлено 16.08.2021 року. Просив провадження по справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачеих ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та просив притягнути його до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухав пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом від 16.03.2020 за № 74 майора ОСОБА_1 призначено заступником військового комісара - начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.06.2020 за № 99 тимчасове виконання обов`язків військового комісара Краматорського міського військового комісару покладено на майора ОСОБА_1 .
02.06.2020 ОСОБА_1 , тимчасово виконуючи обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписав наказ від 02.06.2020 за №102 про встановлення винагороди за безпосередню участь в операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі і собі як заступника військового комісара - начальника відділення комплектування у розмірі 6,500 грн. за травень 2020 року.
Згідно листа т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 від 27.08.2021 року № 09/02/105, порядок нарахування та проведення виплат з преміювання військовослужбовців, виплати їм надбавки за вислугу років та винагороди за участь в ООС, затверджений в наказі Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» та в наказі Міністра оборони України від 18.09.2020 року № 340 «Порядок виплати винагороди військовослужбовцям ЗСУ та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду».

Згідно розрахункової відомості № 06/11 за червень 2020 року, майору ОСОБА_1 виплачена премія у розмірі 35% за травень 2020 року та винагорода за участь в ООС за травень 2020 року за 31 день.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Відповідно до диспозиції ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: - у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП); -у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2 ст. 172-7 КУпАП).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06 жовтня 2010 року № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміна «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

У ч.1 ст.1ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

За змістом ст.172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Відповідно до п.1.1.1. розділу І Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 року №839, тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфліктуінтересів. Відповідно до п. 1.1.1. розділу І Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 року № 839, наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Підставою притягнення особи до адмінстративної відповідальності за ст 172-7 ч.1,2 КУпАП законом визнається не повідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у особи реального конфлікту інтересів та вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Вирішальним для встановлення цього складу адміністративного правопорушення є встановлення та доведення наявності реального конфлікту інтересів та його змісту (очевидна можливість надання переваг, призначення премій, розмір яких відрізняється від розміру премій інших працівників, спеціалістам такого рівня та за такий самий обсяг роботи, тощо).

У судовому засіданні встановлено, і цей факт не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 не приймав участі у визначенні розміру премій відповідно до наказу від 02.06.2020 року.

Так, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 розмір премій розраховував фінансовий відділ ІНФОРМАЦІЯ_5 пропорційно дням безпосередньої участі в ООС на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом міністра оборони від 07.06.2018 № 260, Порядку виплати винагороди військовослужбовцям ЗСУ та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністра оборони України від 18.09.2020 року № 340.

В судовому засіданні встановлено, що виплата премій військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснюється у 2 етапи: перший юридичне оформлення нарахування, другий - визначення розміру премії та виплата премій у визначеному розмірі.

Реальний конфлікт інтересів має місце за умови прийняття суб`єктом відповідних рішень на обох етапах.

При цьому, наявність у ОСОБА_1 будь-яких переваг у порівнянні з іншими військовослужбовцями при визначенні розміру премій за травень 2020 року в судовому засіданні не встановлено.

Підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

З огляду на викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

У свою чергу, уповноваженою особою, яка склала відповідні протоколи, не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що виливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, зокрема не встановлено, що рішення про преміювання ОСОБА_1 було необ`єктивними або упередженими, що таким рішеннями завідомо завдано шкоди інтересам служби.

Таким чином суд вважає, що в діях ОСОБА_1 при підписанні наказу від 02.06.2020 року про преміювання відсутня суперечність між його особистими інтересами та його службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих йому службових повноважень.

В протоколах про адміністративне правопорушення, не зазначено в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття ним зазначеного рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не вбачає у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст172-7 КУпАП, оскільки оскільки відсутня така обов`язкова ознака реального конфлікту інтересів, як наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, і, відповідно, не зазначено, в чому саме такий вплив знайшов свій вияв та яким саме чином вплинув на об`єктивність прийнятого рішення.

Виходячи з вищенаведених фактів, враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачається ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст.38, п.7 ст.247, ст.ст.268, 283,284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Донецького апеляційного суду.

Повний текст постанови виготовлений 14.01.2022 року.

Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець