Номер провадження: 33/813/244/22
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М.В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Згідно з оскарженою постановою, 04.11.2021 року о 15 год. 15 хв., водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Форд» держномер НОМЕР_1 по вулиці Миколаївська дорога в місті Одесі з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, неприродня блідість, підвищена жвавість). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що було зафіксовано на відеореєстратор №1325.

Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необґрунтованість та незаконність постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Апелянт посилається на те, що інспектором патрульної поліції йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, хоча він і не відмовлявся від такого огляду, а одразу запропоновано проїхати до медичного закладу. Також апелянт посилається на те, що поліцейськими не було залучено двох свідків при оформленні протоколу та не було складено за його участі направлення на проходження огляду та не вручене йому. Апелянт зазначає, що його не відсторонили від керуванні транспортним засобом, а фіксація події не велась безперервно, а тому вона не є належним та допустимим доказом.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №135452 від 04.11.2021 року, водій ОСОБА_1 04.11.2021 року, приблизно о 15 год. 15 хв., керував автомобілем «Ford» державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Миколаївська дорога, 307А, з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість, тремтіння пальців рук, підвищена жвавість, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився. Подія фіксувалась на портативний відео реєстратор 1325 (а.с.2).

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №135452 від 04.11.2021 року ОСОБА_1 власноручно підписав, зазначивши, що з ним згоден, але винним себе не вважає. Зауважень та застережень в протоколі не вказав на окремому аркуші пояснення не виклав.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, також підтверджується: актом відмови від огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 3); диском з відеозаписами обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 4).

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що поліцейськими не здійснено фіксацію з початку виконання службових обов`язків та вона не велась безперервно, а тому відомості відображені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував того факту, що його транспортний засіб, в зазначені в протоколі дату та час, дійсно був зупинений поліцейськими, які запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що він погодився. Однак під час руху до медичного закладу він відмовився від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи та під час перегляду зазначеного відеозапису.

Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд визнає неспроможними доводи ОСОБА_1 про недопустимість як доказу відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.

Доводи апелянта відносно того, що працівниками поліції під час складання протоколу не були залучені свідки, суд також визнає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на те, що огляд водія ОСОБА_1 фіксувався від початку на нагрудну камеру поліцейських, обов`язковість залучення свідків у даному випадку згідно з діючим законодавством про адміністративну відповідальність, не передбачена.

Доводи апелянта стосовно порушення працівниками поліції вимог п. 7 Розділу І Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та не проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, апеляційний суд визнає безпідставними з огляду на таке.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).

Згідно з п.п. 2-7 Розділу ІІ Інструкції, огляд на стан алкогольного сп`яніння водіїв транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Апелянт посилається саме на порушення поліцейським п. 7 Розділу ІІ Інструкції, який звучить як «Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові».

При цьому, п. 12 Розділу ІІ Інструкції визначений порядок щодо перевірки водіїв на наявність ознак наркотичного сп`яніння, а саме: «У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я».

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , він був складений за відмову від проходження останнім від огляду на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом та апелянтом не спростовується. При цьому, з початку ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, однак по дорозі до нього відмовився від такого огляду, що також зафіксовано на нагрудній камері поліцейського, а також не заперечується самим ОСОБА_1 .

З огляду на наведені обставини слід дійти висновку, що працівниками поліції не було порушено вимог Інструкції, а доводи ОСОБА_1 з даного приводу спростовуються доказами по справі.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 з приводу складення без його участі та невручення йому направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Направлення).

Так, згідно з п.8 Розділу ІІ Інструкції передбачено форму Направлення. Крім того, згідно з п.п.9-10 Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Разом з тим, апелянт у своїй скарзі підмінює поняття направлення та акту, останній з яких повинен вручатись водію. При цьому, ні в Інструкції, ні в додатку №1 до неї, яка містить саму форму такого направлення, не передбачено вручення особі такого документу, який в свою чергу засвідчує факт направлення особи на освідування в медичному закладі.

Водночас, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що і зазначено в направленні, що не потребує ні наявності особи під час його складання, ні його особистого підпису в ньому (така графа відсутня відповідно до додатку 1 Інструкції).

Доводи апелянта щодо відсутності доказів його відсторонення від керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки сам ОСОБА_1 пояснив, що він особисто з поліцейськими сів до патрульного автомобілю та почав рухатись до медичного закладу, тобто не керував автомобілем «Форд», на якому був зупинений, а після того як відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя районного суду дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський