Справа № 455/1217/21 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір А.В.
Провадження № 33/811/733/22 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Процайла Володимира Ярославовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Процайла Володимира Ярославовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 травня 2022 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496,20 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 11 серпня 2021 о 09 год. 16 хв. у с. Созань по вул.. Центральна,1, Самбірського району, Львівської області, керував транспортним засобом автомобілем марки «Fiat Ducato», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Процайло В.Я., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, скасувати дану постанову та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стосовно строку на апеляційне оскарження зазначає, що в суді першої інстанції не приймав участі, про час та місце розгляду справи не був належним чином повідомлений, про результат розгляду справи дізнався 15 червня 2022 року від дружини.

Зазначає, що з постановою суду він не згідний, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції, формально підійшов до розгляду справи, докази долучені до матеріалів справи не відповідають ознакам достовірності, належності та допустимості.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 , суд належним чином не надав оцінку його даргументам.

Повідомляє, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки втікав від осіб, які наносили йому удари, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №900000324 від 12 серпня 2022 року з ч. 1 ст. 125 КК України.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду, призначене на 20 липня 2022 року, не прибув, адвокат повідомив, що його довіритель перебуває в Італії, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Процайло В.Я. не приймали участі в суді першої інстанції, про результат розгляду справи дізналися 15 червня 2022 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Заслухавши виступ представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суду вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 028458 від 11 серпня 2021 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ( а.с. 3), з якого встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння ( 1,28 проміле) з результатом погодився, що засвідчив своїм підписом;

- відомостями, що містяться у результаті приладу «Драгер»( а.с. 4) відповідно до якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння 1,28 проміле;

- даними рапорту ( а.с. 5), з якого встановлено, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук);

- інформацією з пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с.7,8), які були присутні під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водієм ОСОБА_1 , за допомогою приладу «Драгер»

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, згідно якого ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції, запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків, водій пройшов огляд за допомогою приладу «Драгер», результат якого показав 1,28 проміле.

Аргументи сторони захисту, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки його доводам, не знайшли свого підтвердження в матеріалах судової справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з постанови місцевого суду ( а.с. 52-54), суд першої інстанції, повно об`єктивно та в достатній мірі дослідив матеріали справи, доводи сторони захисту та надав їм достатню оцінку в рішенні, з якою погоджується апеляційний суд.

Аргументи адвоката, що ОСОБА_1 діяв стані крайньої необхідності не беруться до уваги апеляційного суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст.ст.17,18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності,тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. Про це прямо зазначено у статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

В апеляційні скарзі адвокат Процайло В.Я. зазначив, що його довіритель діяв вимушено з метою захисту свого здоров`я, що підтверджується відомостями про кримінальне правопорушення внесеними за його заявою в ЄРДР 12 серпня 2021 року за № 900000324.

Разом із тим, зазначені посилання апелянта, апеляційний суд вважає недостатніми, тому не вбачається, що небезпека, про яку зазначає адвокат Процайло В.Я. в апеляційній скарзі, за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами.

Таким чином, наявність стану крайньої необхідності ОСОБА_1 не доведено.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Процайла В.Я. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити адвокату Процайлу Володимиру Ярославовичу строк на апеляційне оскарження постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 травня 2022 року.

Постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 травня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Процайла Володимира Ярославовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.