Справа № 405/2866/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Льон С.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянку України, офіційно не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 640005 від 02.04.2021, за адресою: м.Кропивницький, вул.Вознесенська, 97, близько 12:00 год. 02.04.2021 працівниками поліції встановлено, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених ст.150 Сімейного кодексу України, обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого останній неодноразово застосовує нецензурну лайку у школі, провокує конфліктні ситуації , що призводять до бійок, також вступає в суперечки з вчителями та дітьми, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні за ч.1 ст.184 КУпАП не визнала. Вказала, що її дитина ОСОБА_2 добре одягнена, нагодована, завжди відвідує школу, навчається на нормальному рівні. Роки два назад у її сина з одноклассником виник конфлікт, який продовжується і до цього часу. Вона неодноразово бувала у директора, класного керівника, шкільного психолога, позитивних результатів це не дало. Мали місце звернення до класного керівника і остання мала організувати зустріч між нею, ОСОБА_2 , однокласником, з яким виник конфлікт та його батьками, однак зустрічі переносилися і їм не вдалося поспілкуватися. Вона брала участь у навчальному процесі. Одного дня зателефонувала класний керівник ОСОБА_2 , запросивши її до школи у зв`язку з тим, що останній не слухається. В той час, коли вона прямувала до школи, батько однокласниці сина вивів останнього з класу та відвів до директора, тому нею була викликана поліція. Після чого були зібрані екстрені збори з вимогою, щоб вони змінили школу. Однак, напередодні вона зверталася до районного управління освіти з приводу ситуації, що склалася у класі, останній порекомендували із сином пройти обстеження в інклюзивно-ресурсному центрі, в той же час вони проходили обстеження в лікарні. Тому, на зборах вона не погодилася з тим, що їй рекомендували, зазначила, що чекає висновку центру, щоб знати, як їй діяти у подальшому. В центрі дали висновок, що у ОСОБА_2 нормальний розвиток, однак існують деякі моменти, де дитина просто не бажає. При цьому, вони пройшли консультацію у психіатра, який зауважив, що її син є гіперактивним, тому є необхідність для зайняття його якимсь видом діяльності, після чого вона віддала ОСОБА_2 на плавання. З сином провела роз`яснювальну бесіду щодо вживання ненормативної лексики.

Адвокат Яшан Ю.Б. до суду надала клопотання про визнання протоколу недопустимим доказом, в судовому засіданні вказала, що він складений із порушенням норм законодавства, просила закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 в суді вказала, що працює класним керівником КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького», де з другого класу навчається ОСОБА_2 . З початку навчання у закладі у ОСОБА_2 поведінка була більш менш нормальною, однак зауваження регулярно існували, які майже кожного дня в телефонних розмовах повідомлялися матері - ОСОБА_1 , остання приходила до школи.

Вже в 3-му класі, коли закінчилося дистанційне навчання, поведінка ОСОБА_2 змінилася: він почав приходити на уроки із запізненням майже кожного дня, поводив себе некоректно, порушував поведінку, часто не готовий до занять, за ІІІ клас ним був вивчений тільки один вірш з дев`яти. ОСОБА_2 має хороші математичні здібності, однак він просто перестав працювати, на першому місці у нього телефон, якщо телефон відсутній, у нього починається істерика, до класу він не заходить з перерви доки не дограє у гру на телефоні.

Мати ОСОБА_2 вважає, що він готовий до уроків, якщо у нього виконане домашнє завдання з математики та української мови, однак крім вказаних предметів існують і інші. Даниїл не вміє переказувати, не знає таблицю, нових правил.

ОСОБА_2 на уроках поводить себе некоректно, ображає як дітей, так і вчителів, її, в тому числі, ображав нецензурною лайкою, «посилав», принижував людську гідність, через що вона мала намір подати заяву до поліції, однак вирішила не чинити так, з надією, що ОСОБА_1 зрозуміє в чому її вина та не допустить в послідуючому таких дій.

Після рекомендації матері позайматися разом з сином у шкільного психолога, ОСОБА_1 відмовилася, вказавши, щоб з неї не робили психічно хвору.

В той час, коли учні працюють, ОСОБА_4 зайнятий своїми справами грою в телефоні, коли починаються заняття з дошки ОСОБА_2 вказує про те, що йому скучно на уроці, грається, заважає дітям, ображає нецензурною лайкою, б`ється, наголошуючи на тому, що йому так хочеться.

Якщо ОСОБА_2 щось не подобається, він збирається і сам іде додому, тому вона повинна залишити всіх дітей, наздоганяти ОСОБА_5 , запрошувати психолога.

На уроки, серед яких пам`ятає образотворче мистецтво, трудове навчання, ОСОБА_4 взагалі приходить без зошитів.

Бійки за участю ОСОБА_2 відбуваються не тільки на її уроках, а і в групі продовженого дня, останній побив хлопчика, кидався камінцями в іншого учня, який після цього ходив з гематомою цілий тиждень.

Окрім того, на уроці англійської мови ОСОБА_4 довів до нервового зриву вчителя, виражався нецензурно, остання плакала. Щоб ОСОБА_2 втихомирити, довелося викликати, як шкільного психолога, так і директора.

Також образи від ОСОБА_2 звучать в сторону і технічного персоналу закладу, поварів, що останні не так зготували йому їсти.

Коли весь клас виходить гратися на вулицю, ОСОБА_5 залишається в класі, оскільки там краще ловить Wi-Fi і він хоче гратися, одного вона не має права залишити, тому постійно умовляє його вийти з усіма.

ОСОБА_2 не вміє ділитися речами, якщо приходить до школи без телефону, то забирає гаджет у іншої дитини, не обходиться і без нецензурних слів з його уст.

Показала щоденник спостережень відносно ОСОБА_2 , де вказано, що регулярно викликалася ОСОБА_1 до школи, серед іншого: 21.01.21 проведено в телефонному режимі бесіду з матір`ю; 15-16, 18, 22, 24.02.21 проведено бесіду з ОСОБА_1 .

Вважає, що ОСОБА_1 має більше уваги приділяти сину та його вихованню, проводити з ним більше часу. Не все залежить від того, чи добре вдягнена та накормлена дитина. Потрібно спілкуватися з дитиною, ходити в музеї, у парки, своєчасно дотримуватися режиму, для того, щоб дитина лягала по графіку відпочивати і не запізнювалася майже кожного дня до школи.

Даніїлу не кожного разу є можливість зробити запис щодо негативної поведінки, оскільки він не завжди веде щоденник та не дає його.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що працює директором КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького». Склалася ситуація, під час якої ОСОБА_1 викликала до школи працівників поліції і вже після того, як останні вислухали обставини, попросили у закладу освіти документи, пояснювальні, був складений протокол.

Взагалі, ОСОБА_2 приступив до навчання до КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» у ІІ класі. Існували порушення у поведінці, які вони самі в закладі намагалися виправити, однак ситуація поглиблювалася, порушення етичних та поведінкових норм ставали все грубішими. Тому вона викликала до школи ОСОБА_1 , просила вплинути на поведінку її сина, проводила бесіди, однак ситуація не змінювалася. ОСОБА_2 крупненький хлопчик, часто застосовував фізичну силу. За наслідками кожної конфліктної ситуації, які турбували її, класного керівника, психолога, ОСОБА_1 продовжували запрошувати регулярно до школи. В цей час назрівав «бунт» батьків, які постійно запитували вже в ІІІ класі, коли їх діти почнуть нормально вчитися, оскільки на кожному уроці проводилися розбірки. Клас складається з 30 осіб. ОСОБА_1 , навіть відвідувавши навчальний заклад, просто не могла вплинути на свого сина, його поведінка під кінець ІІІ класі ставала ще складнішою, були висловлювання, що йому за вчинене нічого не буде, робіть, що хочете, дзвоніть кому хочете, демонструвавши всім своїм виглядом, що це норма, при цьому мали місце приниження працівників школи. Вона, разом з практичним психологом, який на даний час вже не працює в закладі, доклали багато зусиль для виправлення ситуації. Вона пропонувала ОСОБА_1 , хоча реакція останньої була негативною, чисто з етичних міркувань заклад освіти, оскільки якщо відсутній контакт між вчителями та дитиною, може десь і вони не допрацьовували, то існувала вірогідність того, що після зміни школи, зміниться і поведінка, зменшиться емоційне напруження. ОСОБА_1 категорично не бажала змінювати школу, при цьому звинувачуючи працівників закладу у некомпетентності.

Зазначила, що процес виховання учнів здійснюється також і навчальним закладом, однак, вказала, щодо вагомої ролі батьків у зазначеному процесі, результативним виховання не буде, якщо вчителі працюють в одному напрямку, намагаючись привити одні якості, а дитина, приходячи додому, бачить зовсім інше. Вчитель абстрагуватися від виховання, навіть в теперішньому саме навчальному, а не навчально-виховному закладі, не може.

Щодо доповідної записки вчителя англійської мови від 24.02.2021 пояснила, що на відповідному уроці, який проводився у класі інформатики, трапилися обставини, під час яких ОСОБА_2 заліз під парту, де розташований комп`ютер. Ситуація складна, оскільки на уроці відповідальність здійснюється як за учня, так і за техніку, тому була викликана вона, класний керівник, асистент вчителя, психолог.

В період перебування учня в школі, відповідальність за нього несе педагог.

Щодо роботи шкільного психолога з ОСОБА_2 вказала, що він роботу з учнем має здійснювати тільки після згоди батьків, однак ОСОБА_1 в період загострення поведінки на вказане не погоджувалася, письмовий дозвіл не давала, психолог могла працювати з ним тільки під час роботи з усім класом, тому викликів до кабінету психолога не було, відповідно фіксація спілкування з ОСОБА_2 в закладі відсутня. На даний час психолог не працює в даному закладі освіти.

Свідок ОСОБА_7 в суді вказав, що не пам`ятає якого числа (вказував у письмових поясненнях) йому зателефонувала донька ОСОБА_8 , вказавши, що її образив ОСОБА_2 , виражався в її бік нецензурною лайкою. Зважаючи, що такий випадок в класі був неодноразовим явищем, він приїхав до школи, повідомивши вчителю, який на той час проводив урок, що бажає, щоб ОСОБА_9 пройшов з ним до директора для того, щоб останній перестав зривати урок та вияснити обставини вчиненого. Вчитель був проти, однак ОСОБА_9 сам встав, вони вийшли з класу та попрямували до кабінету директора. У той момент пояснень ОСОБА_9 не надавав, тілесних ушкоджень він останньому не завдавав та не ображав, про що зазначив також у письмових поясненнях працівнику поліції, який прибув до школи на виклик ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 негативно відреагувала не на поведінку сина, а саме на те, що його відвели до директора.

Вважає, що зробив правильно, оскільки до цього відбувалися подібні ситуації і на батьківських зборах в класі неодноразово батьки дітей просили ОСОБА_1 повпливати на ОСОБА_10 та на його поведінку, на що вона відповідала, щоб вони дивилися за своїми дітьми, а не за її сином.

Він зателефонував батькам учнів 3-го класу, які до цього страждали від поведінки ОСОБА_1 , з якими вирішили 25.03.2021 провести батьківські збори класу разом з органами ювенальної поліції та освіти щодо поводження в навчальному закладі ОСОБА_2 , оскільки останній дозволяв собі виражатися неналежно не тільки в сторону учнів, а й в сторону викладачів, при цьому зазначаючи, що йому за це нічого не буде.

Застосування неправомірних дій відносно інших учнів класу ОСОБА_2 відбувалися неодноразово, практично з початку навчального року, оскільки про це йому вказували їх батьки, які ходили і до директора школи і писали заяви. Зазначив, що інші учні також поводять себе не завжди задовільно, але коли в ситуації з ОСОБА_2 такі дії відбуваються систематично, то вказане вимагає іншого реагування.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13 жовтня 1994 року, судді, зокрема, зобов`язані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 150 Сімейного кодексу України визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, тощо.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 640005 від 02.04.2021 (а.п.1);

-поданням КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» на учня 3-го класу ОСОБА_2 №118 від 26.03.2021 (а.п.2);

-характеристиками КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» на ОСОБА_2 (а.п.3, 35, 36);

-доповідною запискою ОСОБА_11 , яка є матір`ю учня 3-го класу ОСОБА_12 від 15.02.2021 (а.п.4);

-доповідними записками вчителя початкових класів ОСОБА_3 від 16.02.2021, 18.02.2021, 22.02.2021, 24.02.2021, 22.03.2021, 24.03.2021 (а.п.5-6, 11, 17, 18, 19, 23);

-доповідною запискою ОСОБА_13 , яка є матір`ю учня 3-го класу ОСОБА_14 від 17.02.2021 (а.п.7);

-доповідною запискою вчителя математики та інформатики ОСОБА_15 від 17.02.2021 (а.п.8);

-заявою ОСОБА_16 , яка є матір`ю учениці 3-го класу ОСОБА_17 від 18.02.2021 (а.п.10);

-доповідними записками вчителя англійської мови ОСОБА_18 від 18.02.2021, 22.02.2021, 24.02.2021 (а.п.12, 20, 26);

-заявою ОСОБА_19 , яка є матір`ю учня 3-го класу ОСОБА_20 від 19.02.2021 (а.п.13);

-доповідними записками вчителя музичного мистецтва ОСОБА_21 від 19.02.2021, 26.02.2021 (а.п.14, 27);

-заявою ОСОБА_22 , який є батьком учениці 3-го класу ОСОБА_23 від 21.02.2021 (а.п.15);

-заявою ОСОБА_7 , який є батьком учениці 3-го класу ОСОБА_8 від 22.02.2021 (а.п.16);

-доповідною запискою вчителя групи продовженого дня ОСОБА_24 від 23.02.2021 (а.п.21);

-доповідною запискою асистента вчителя ОСОБА_25 від 24.02.2021 (а.п.22);

-заявою ОСОБА_26 , яка є матір`ю учениці 3-го класу ОСОБА_27 від 24.02.2021 (а.п.24);

-заявою ОСОБА_28 , яка є матір`ю учня 3-го класу ОСОБА_29 від 24.02.2021 (а.п.25);

-заявою ОСОБА_30 , яка є матір`ю учня 3-го класу ОСОБА_31 від 26.02.2021 (а.п.28);

-доповідною запискою вчителя групи продовженого дня ОСОБА_32 від 15.03.2021 (а.п.29);

-протоколом батьківських зборів КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» та колективною заявою батьків учнів 3-го класу від 25.03.2021 (а.п.30-31);

-письмовими поясненнями ОСОБА_33 , який є батьком учениці 3-го класу від 29.03.2021, наданими інспектору СЮП ВП Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області щодо події, що сталася 24.03.2021 в приміщенні КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» (а.п.32);

-письмовими поясненнями ОСОБА_3 , яка є класним керівником 3-го класу від 29.03.2021, наданими інспектору СЮП ВП Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області щодо події, що сталася 24.03.2021 в приміщенні КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» (а.п.33);

-письмовими поясненнями ОСОБА_6 , яка є директором закладу від 29.03.2021, наданими інспектору СЮП ВП Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області щодо події, що сталася 24.03.2021 в приміщенні КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» (а.п.34);

-усними поясненнями ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

-оглянутим у судовому засідання щоденником учня КЗ «Кущівська гімназія Міської ради міста Кропивницького» ОСОБА_2 , до якого вчителями сиситематично вносилися зауваження щодо його не підготовленості до уроків, незадовільної поведінки, не реагування на зауваження.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.97.1997 року, передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Згідно ч.1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) дитиною вважається особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Під віком людини розуміють певний період її розвитку, якісно своєрідний ступінь формування її особистості. Певний рівень свідомості та соціального розвитку формується з досягненням віку, коли під впливом сім`ї, школи, соціального оточення підліток розуміє, що є добром і що є злом, у яких випадках його дії можуть заподіяти шкоди іншим людям і суспільству. Достатній рівень свідомості дає змогу пред`являти до неповнолітнього вимоги узгоджувати свою поведінку з правилами, встановленими у суспільстві. Обмеження мінімального віку кримінальної відповідальності (14-16 роками) пов`язано з тим, що саме у цьому віці відбувається становлення підлітка як особистості, перехід від дитячого стану до Дорослого. У цьому віці неповнолітні вже можуть розуміти й оцінювати свої вчинки, хоча психіка їх ще не зовсім сформована. Вони не завжди критично ставляться до своїх дій, схильні до наслідування, можуть вчинити правопорушення із помилкових уявлень про товариство, нерідко неспроможні протистояти негативному впливові їх оточення. Підліткам притаманні бурхлива енергія, емоційність, імпульсивність, сприйнятливість. Вони, як правило, довірливі та люблять фантазувати. У цьому віці проявляється інтерес до пригод, подорожей, виникають різні захоплення, прагнення продемонструвати свою самостійність тощо.

Відповідно до ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладено однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має бути спрямоване на формування її особистості, розвиток поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві на засадах взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними і релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав й обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, а також за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Згідно ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечуються системою державного контролю, що встановлена законом.

В силу положень ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до принципу статті 7 Декларації прав дитини, та ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В даному випадку, незважаючи на те, що ОСОБА_2 має достатній рівень по результатам освітніх знань, охайно вдягнений, нагодований, забезпечений умовами для фізичного існування, суд зазначає про невиконання ОСОБА_1 обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 у формі бездіяльності, в результаті чого відсутня саме гідна турбота щодо його поведінки та морального розвитку та виховання сина, елементом якого являється саме нагляд за його поведінкою. Легковажне відношення ОСОБА_1 до поведінки ОСОБА_2 , відсутність належного спостереження за його поведінкою та її відповідність нормам життя суспільства призвело до вчинення дій, які суперечать нормальним устоям. Так, ОСОБА_2 систематично порушує організацію освітнього процесу у навчальному закладі, у якому під час проведення уроків постійно відволікається, чим заважає здобувати знання не тільки собі, а й однокласникам, на зауваження вчителів різних предметів не реагує та дозволяє собі виражатися в їх сторону, а також в сторону інших учнів, нецензурною лайкою, при цьому вказуючи, що за порушення не буде покараний, тобто відчуває безкарність зі сторони ОСОБА_1 . Окрім того, по відношенню до оточуючих поводить себе некоректно, провокує конфліктні ситуації та регулярні бійки, що відображено у вказаних вище заявах та доповідних записках учителів та батьків.

При цьому, суд зауважує, що згідно з ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Як вбачається з матеріалів справи, дії, які містили ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинені ОСОБА_1 02 квітня 2021 року, тобто на час розгляду справи закінчився строк, встановлений для накладення адміністративного стягнення.

Пунктом 7 ч.1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Поряд з цим, судом відзначається, що питання наявності або відсутності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, має бути встановлено в обов`язковому порядку, що відповідає положенням ст.280 КУпАП, якою, зокрема, встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні, оскільки наявність або відсутність вини, встановлені судовим рішенням, у подальшому може суттєво вплинути на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, але, враховуючи, що з дня вчинення правопорушення минуло більше ніж три місяці, а також, з огляду на те, що вказане адміністративне правопорушення не є триваючими, тому в силу ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення стосовно ОСОБА_1 не може бути накладено, а провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 38, ч.1 ст.184, 283, 284, 287 КУпАП, суд,

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда Світлана Михайлівна Льон