ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/5456/20 Головуючий суддя І інстанції Теслікова І.І.
Апеляційне провадження № 33/818/496/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду - Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Мельниченка Є.О.,

особи, які притягаються до

адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 07.09.2020 року ОСОБА_1 по Гімназійній набережній, керуючи автомобілем BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , на регульованому перехресті з вул. Руставелі при повороті ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу Renault, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку та скоїв зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дії водія ОСОБА_1 були кваліфіковані як порушення п. 16.6 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судову постанову в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати, постанову нову за результатами проведення автотехнічної експертизи.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, на підставі якої було б можливим встановити механізм вчинення ДТП. Зазначає, що в письмових поясненнях ОСОБА_2 (другого учасника ДТП), водія автомобіля «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_2 , були зазначені відомості, що не відповідають дійсності. Крім того, вказує, що подія ДТП сталося саме з вини ОСОБА_2 , який мав можливість уникнути зіткнення з його транспортним засобом.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 також ставить питання про необхідність призначення судової автотехнічної експертизи.

Разом з цим, апеляційним судом була витребувана з Червонозаводського районного суду м. Харкова адміністративна справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, за наслідками розгляду якої постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

З мотивувальної частини цієї постанови судді від 28.04.2021 року також вбачається, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №119747 від 16 березня 2021, ОСОБА_2 07 вересня 2020 року о 19 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у м. Харкові по Гімназійній набережній, біля будинку 4, при виникненні небезпеки не вжив заходів для об`їзду перешкоди або до повної зупинки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем BMW 320і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України. В результаті зіткнення транспортним засобам були спричинені механічні пощкодження, що призвело до матеріальних збитків.

Тобто, подія ДТП в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП стосуються події дорожньо-транспортної пригоди у цій справі стосовно ОСОБА_1 , оскільки за їх участю сталася обопільна дорожньо-транспортна пригода.

Крім того, з відомостей матеріалів судового провадження стосовно ОСОБА_2 , наданих для дослідження на запит суду апеляційної інстанції, вбачається, що до них долучено висновок експертного дослідження №ЕД-19/121-20/22475-ІТ від 12.01.2021 року, який стосується події ДТП від 07.09.2020 року між транспортними засобами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За таких обставин, з урахуванням думки ОСОБА_1 та його захисника Мельниченка Є.О., які вважали, що висновок експертного дослідження №ЕД-19/121-20/22475-ІТ від 12.01.2021 року можливо використати та надати йому оцінку у цій справі і немає необхідності призначати нову експертизу у цьому провадженні, внаслідок чого апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про призначення судової автотехнічної експертизи не підлягає задоволенню.

В судові засідання, які призначалось судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не з`явився; йому направлялася судова повістки про місце, дату та час апеляційного розгляду, яка повернулася 04.01.2022 року до суду апеляційної інстанції з позначкою, що адресат відсутній за вказаною адресою.

В судому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Мельниченко Є.О. вважали за можливе провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_2 .

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_3 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_2 , який визнаний потерпілим у цій справі, не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань , користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

За таких обставин, враховуючи думку ОСОБА_1 та його захисника Мельниченка Є.О., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_2 , який без поважних причин не прибув в судове засідання в суд апеляційної інстанції та будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, з урахуванням апеляційних доводів та вимог, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи, наданих до апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисник Мельниченка Є.О., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 524322 від 07.09.2020 року (а.с. 2); схемі місця ДТП від 07.09.2020 року (а.с.3); письмових поясненнях ОСОБА_2 (а.с.5), а також на усні пояснення самого ОСОБА_1 , наданими ним в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Як вбачається з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 524322 від 07.09.2020 року, 07.09.2020 року ОСОБА_1 по Гімназійній набережній, керуючи автомобілем BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , на регульованому перехресті з вул. Руставелі при повороті ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу Renault, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку та скоїв зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі, та будь-яких зауважень в ньому не зазначав.

Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ОСОБА_1 не оспорює факт події ДТП між його автомобілем та транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , що сталася 07.09.2020 року.

Крім того, зі схеми до протоколу огляду місця ДТП від 07.09.2020 року, складеної в присутності водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбачається як рух транспортних засобів за адресою: м. Харків, Гімназійна набережна, 4, так і місце ДТП, при цьому учасники пригоди, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожен був ознайомлений зі схемою, про що підписався, написав про свою згоду зі схемою та не мав ніяких зауважень та доповнень при складанні схеми місця ДТП (а.с.3).

Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ним протоколу та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, цей протокол та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії службової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівника поліції до його керівництва, з метою проведення службової перевірки, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівника поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у схемі місця ДТП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди заперечує та зазначає, що причиною виникнення ДТП, на його думку, стало тільки порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 .

Разом з цим, відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно вимог п.10.1 Правил Дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до вимог п.16.6 Правил Дорожнього руху України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне порушення.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердив, що 07.09.2020 року він рухався на своєму автомобілі BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , по Гімназійній набережній, та на регульованому перехресті з вул. Руставелі під час здійснення маневру - поворот ліворуч сталася подія ДТП з автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 та який рухався в зустрічному напрямку. Також ОСОБА_2 підтвердив, що у нього не було переваги в русі перед автомобілем Renault, але зазначив, що він звільнив смугу, по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , але останній фактично зманеврував вправо, внаслідок чого відбулася подія ДТП.

Згідно відомостей письмових пояснень ОСОБА_2 від 07.09.2020 року, останній рухався на зелений сигнал світлофору та прямо перед ним різко почав повертати ліворуч автомобіль BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , не надавши йому переваги у русі, внаслідок чого сталося ДТП. Водій BMW порушив вимоги п.п.10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху.

Апеляційний суд також враховує висновок експертного дослідження №ЕД-19/121-20/22475-ІТ від 12.01.2021 року згідно якого, із умови, вказаної в дослідницькій частині, у даній дорожній обстановці у діях водія «BMW 320і», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, які з технічної точки, перебувають в причинному зв`язку з наслідками ДТП (а.с.9-14 провадження стосовно ОСОБА_2 ).

Отже, твердження апелянта про його невинуватість в події ДТП повністю спростовуються відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 524322 від 07.09.2020 року, схемі місця ДТП від 07.09.2020 року, письмових поясненнях ОСОБА_2 від 07.09.2020 року, висновку експертного дослідження №ЕД-19/121-20/22475-ІТ від 12.01.2021 року, а також усним поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими ним під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW 320і», р.н. НОМЕР_1 , не дотримався вимог п.п.10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України та на регульованому перехресті при повороті ліворуч не переконав в безпеці свого маневру та не надав перевагу в русі транспортному засобу Renault, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулася подія ДТП.

Викладені обставини свідчать про те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.10.1 та 16.6 Правил Дорожнього руху України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, посилання апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому розцінюється судом апеляційної інстанції як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №119747 від 16.03.2021 року, за обставин події ДТП, які стосуються і цієї справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП. Потерпілим визнаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наслідками судового розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

Отже, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито з нереабілітуючих обставин.

Постанова судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 року стосовно ОСОБА_2 набрала законної сили.

Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 524322 від 07.09.2020 року, складений стосовно ОСОБА_1 за недотримання ним вимог п.п.10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, потерпілим є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.11.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та апеляційний суд не знайшов підстав для скасування цього судового рішення за апеляційними доводами апелянта.

Вказані обставини свідчать про наявність обопільної вини водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , внаслідок чого сталася подія ДТП від 07.09.2020 року за фактичними обставинами цієї справи.

Натомість, відсутність об`єднаної справи стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 унеможливлює процесуальної можливості для суду апеляційної інстанції вирішити питання про обопільну винуватість цих осіб у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судової автотехнічної експертизи.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков