Справа № 305/469/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 8 500 (вісім тисяч п?ятсот) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496, 20 гривень.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, - ЗхРУ №007945 від 24.03.2022 року, - 24 березня 2022 року близько 08 год. 25 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділення інспекторів прикордонної служби «Великий Бичків» (тип В) на відстані 30 метрів від лінії державного кордону на напрямку прикордонного знаку № 309 (територія Великобичківської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) був виявлений та в подальшому затриманий громадянин України ОСОБА_1 спільно громадянином України ОСОБА_2 , які здійснили спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, вчинені групою осіб, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду. У апеляційній скарзі вказує на те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначав, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, визнавальні пояснення про намір незаконно перетнути кордон у відділенні інспекторів прикордонної служби ОСОБА_3 ним були надані під психологічним тиском з боку прикордонників, які обіцяли його із батьком після цього відпустити та через те, що він не розумів наслідків, які настануть після того як визнає провину, так як юридичної освіти не має та не мав можливості отримати належну юридичну допомогу у фахівця. Також у суді першої інстанції себе оговорив визнавши вину, так як після доби перебування у відділенні інспекторів прикордонної служби ОСОБА_3 знаходився у подавленому психологічному стані, переживав та хотів щоб це все швидше закінчилося. Штраф визначений судом він оплатив відразу після судового засідання, так як без його сплати прикордонники не відпускали.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону, суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення не були виконані.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення судді першої інстанції є необґрунтованим, а його висновки не підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 2 статті 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинені групою осіб.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №007945 від 24.03.2022 року, - 24 березня 2022 року, близько 08 год. 25 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділення інспекторів прикордонної служби «Великий Бичків» (тип В) на відстані 30 метрів від лінії державного кордону на напрямку прикордонного знаку № 309 (територія Великобичківської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) був виявлений та в подальшому затриманий громадянин України ОСОБА_1 спільно громадянином України ОСОБА_2 , які здійснили спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України.

В основу обвинувачення ОСОБА_1 , окрім вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції також поклав: - протокол про адміністративне затримання від 24.03.2022; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.03.2022; рапорт молодшого інспектра прикордонної служби В.Ващука від 24.03.2022; витяг з книги прикордонної служби відділу прикордонної служби "Великий Бичків" (тип В) від 24.03.2022.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення не надано

Апеляційний суд зазначає, що наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення факт перетинання кордону ОСОБА_1 не зафіксовано, і у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, котрі беззаперечно вказують, що було вчинено адміністративне правопорушення та ОСОБА_1 винний в його вчиненні.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходить із ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2022 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага