КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 33/824/142/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Яворський М.А., за участю секретаря судового засідання Владімірової О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 28 жовтня 2021 року о 22 год. 50 хв. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 . Вказаними діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а саме: у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить апеляційний суд скасувати оскаржувану постанову та притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що встановивши наявність конфлікту між подружжям, що мав місце 28 жовтня 2021 року, суд не встановив з боку ОСОБА_2 дій, що підпадали б під поняття психологічного насильства.

Проте, відповідно до Стамбульської Конвенції домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації. Відтак, апелянт наголошує на тому, що суд залишив поза увагою, що потерпілий ОСОБА_1 на момент вчинення психологічного та фізичного насильства щодо нього знаходився у вкрай вразливій ситуації - хворів гострою респіраторною хворобою Covid-19 і ця обставина не заперечувалась його дружиною ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Чорного Є.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення ОСОБА_2 , яка заперечила щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжи, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.

Згідно зі ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №570622 від 28 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 28 жовтня 2021 року о 22 год. 50 хв. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 . Вказаними діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.1).

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 від 28 жовтня 2021 року, відповідно до яких останній пояснив, що він відновлював своє здоров`я у зв`язку із хворобою Covid-19, проте ОСОБА_2 підійшла до нього та почала ображати його близько 10 хвилин, він попросив його залишити в спокої та встав, щоб відсунути її з кімнати. Зазначено, що в цей час його дружина сама впала на підлогу та вчинила істерику, почала кликати доньку ОСОБА_3 . В подальшому, ОСОБА_2 вибігла до іншої кімнати і повернулась із газовим балончиком та почала його розпилювати в обличчя. Також зазначено, що імовірно внаслідок невмілого використання вказаного балончика забризкала дитину і себе, після чого ОСОБА_1 викликав поліцію (а.с.4).

До суду першої інстанції ОСОБА_1 надав також довідку щодо результатів дослідження ПЛР РНК коронавірусу від 20 жовтня 2021 року, відповідно до яких в нього було виявлено коронавірус (а.с.10).

ОСОБА_2 подала письмові пояснення до суду першої інстанції, відповідно до яких вказувала, що ОСОБА_1 систематично застосовує щодо неї та їх неповнолітньої дитини психологічне насильство, у зв`язку із чим вона була змушена постійно при собі мати балончик із сльозогінною сумішшю. Відповідно до вказаних письмових пояснень, ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 28 жовтня 2021 року був агресивно налаштований, нецензурно виражався, а потім й штовхнув її і, як наслідок, вона впала на підлогу й забила коліно. Зазначено, що ОСОБА_2 почала кликати дочку та намагалась піднятись з підлоги, проте ОСОБА_1 підбіг до неї та почав придавлювати до підлоги, завдаючи фізичного болю. В подальшому, ОСОБА_2 витягла з кишені балончик та планувала його застосувати у випадку продовження фізичного насилля щодо неї, проте ОСОБА_1 схопив її руку, в якій остання тримала балончик, та почав натискати клапан, при цьому направляючи його в її бік. Зазначено, що ОСОБА_1 почав розпилювати балончик в обличчя і очі ОСОБА_2 й перцевий газ потрапив також в обличчя та очі дочці ОСОБА_3 , яка намагалась захистити її. Після вказаних подій ОСОБА_2 викликала поліцію (а.с.16-20).

Разом із письмовими поясненнями ОСОБА_2 надала також лист Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 листопада 2021 року, відповідно до якого вказано, що ОСОБА_2 звернулась до служби із зверненням від 04 листопада 2021 року (відповідно до якого просила захистити її та неповнолітню доньку від її чоловіка, який чинить щодо них домашнє насильство) й роз`яснено, що ОСОБА_1 запрошено за викликом від 15 листопада 2021 року до Служби у справах дітей та сім`ї на 25 листопада 2021 року для проведення профілактично-роз`яснювальної бесіди щодо дотримання ним прав ОСОБА_2 та попередження про відповідальність за вчинення домашнього насильства (а.с.21-22).

В матеріалах справи міститься також лист Дніпровського управління поліції від 01 листопада 2021 року, який було адресовано ОСОБА_2 , де зазначено, що її звернення за №70087 від 22 жовтня 2021 року було розглянуто й повідомлено, що за результатами перевірки ознак вчинення кримінального правопорушення не виявлено. Підстав для внесення відомостей по вашій заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає (а.с.23).

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілому ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Більше того, наслідків діяння ОСОБА_2 у виді можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого не зазначено і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 13 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1376 від 06 листопада 2015 року та зареєстрованої в МЮ України 01 грудня 2015 року за №1496/27941 передбачено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, «Особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про адміністративне правопорушення окремо, про що робиться запис у ньому».

Працівник поліції, оформлюючи вказаний протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 не отримав від останньої пояснення та не з`ясував причини виникнення вказаної сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мотиви вказаної сварки та суб`єктивне відношення ОСОБА_2 до вказаного, тобто взагалі не з`ясував наявність у ОСОБА_2 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до Рішення ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року, Суд зазначив, що у випадку коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 погроз та образ відносно ОСОБА_1 , окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також, судом першої інстанції не встановлено й при апеляційному перегляді не виявлено, які конкретно погрози та образи висловлювались і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілої особи, або що могли завдати таку шкоду.

При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що при 28 жовтня 2021 року під час події була також присутня донька ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте у матеріалах справи відсутні пояснення ОСОБА_3 щодо інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_1 хворів на коронавірус в день настання подій 28 жовтня 2021 року, то апеляційний суд критично оцінює вказані доводи, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не доводить вини ОСОБА_2 у вчиненні домашнього психологічного насильства щодо ОСОБА_1 .

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Відтак, враховуючи обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та ухвалення нового судового рішення апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись положеннями статті 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський