ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 09.11.2021 надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.11.2021 року серії ВАБ №671476 вбачається, що 03.11.2021 року о 13:00 год. ОСОБА_1 , знаходячись по пр. Соборному, 164 біля будівлі обласної державної адміністрації, не виконував законні вимоги працівників поліції, а саме, не дотримувався дистанції, не розходився, чим створив натовп, оточили поліцейського і не давали самостійно рухатися, ображали та штовхали працівників поліції, відповідальність за що передбачена ст. 185 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та просить суд закрити провадження у справі. Пояснив, що 03.11.2021 року він, у статусі діючого журналіста інформаційного агентства «Таврія ньюс», виконував редакційне завдання біля будівлі Запорізької ОДА на мирному зібранні. Без попередження до нього підійшов працівник поліції та наніс йому тілесне ушкодження, розбив апаратуру. Він втратив свідомість та прийшов до тями вже у 5-й лікарні, куди йому було викликано швидку допомогу. Після чого ним було подано заяву про злочин проти журналіста, відкрито кримінальне провадження. Вважає, що з метою його залякування було складено вказаний протокол за ст. 185 КУпАП у приміщенні лікарні. Права йому не роз`яснили, адвоката не надали, відкласти розгляд справи відмовилися, свідків не допитали, скаргу на 4х аркушах не долучили. Поліцейського, який склав протокол на мітингу не було, жодної злісної непокори законним вимогам працівників поліції не було, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Просив справу закрити, провадження припинити.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надали пояснення, які також долучено до матеріалів справи у письмовому вигляді. Вказані свідки, кожен окремо, пояснили, що знаходилися 03.11.2021 біля будівлі Запорізької ОДА в інтересах ІА «Таврія Ньюс», знаходилися біля ОСОБА_6 , який займався журналісткою діяльністю, був у масці, з бейджиком. ОСОБА_6 не порушував громадський порядок, не нападав на поліцію, не завдавав ударів працівникам поліції, з поліцією не спілкувався. Навпаки йому було завдано ударів працівниками поліції. Під час складення протоколу права ОСОБА_6 не роз`яснили, адвоката не надали, відкласти розгляд справи відмовилися, свідків не допитали, скаргу на 4х аркушах не долучили. Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 вважають, що слід скасувати незаконний та фальсифікований адміністративний матеріал по ст. 185 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне порушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків, оцінивши докази по справі відповідно дост. 252 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У протоколі від 03.11.2021р, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а саме, в тому, що він 03.11.2021 року о 13:00 год. знаходячись по пр. Соборному, 164 біля будівлі обласної державної адміністрації, не виконував законні вимоги працівників поліції, а саме, не дотримувався дистанції, не розходився, чим створив натовп, оточили поліцейського і не давали самостійно рухатися, ображали та штовхали працівників поліції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, за правилами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, показаннями свідків.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст.185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона: правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків. Суб`єктивна сторона: правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

З диспозиції статті 185 КУпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Абзаци 2 та 3 п. 7 Постанови ПВС України від 26.06.1992 р. № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснюють, що згідно зі ст. 185 КУпАП, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень або одноразова відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винуватої особи.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.92 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" вказано, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок" (абзац 2 п.7). Саме це тлумачення є визнаним і сьогодні, на нього посилається Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011.

Таким чином, для того, щоб притягнути особу до відповідальності за ст.185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, злісна непокора порушника.

Протокол Серії ВАБ №671476 від 03.11.2021 року складено за ст. 185 КУпАП, проте об`єктивна сторона у протоколі не розкрита, не зазначено ознаки цього правопорушення, не зазначено дій, що свідчать про злісну непокору вимозі або розпорядженню поліцейського, анкетні дані поліцейського, який пред`явив ОСОБА_1 вимогу або розпорядження, яку вимогу чи розпоряджень працівника поліції відмовився виконувати ОСОБА_1 або яке зневажливе ставлення проявив останній до працівників поліції.

Тим більше, є нелогічним викладення обставин ознак правопорушення у протоколі, який складено відносно однієї особи такі словосполучення щодо дій декількох осіб (мова оригіналу: «…оточили поліцейського…, « ..не давали самостійно рухатися..,», «…ображали та штовхали працівників поліції…» ).

Викладена фабула звинувачення в протоколі не узгоджується з диспозицією ст.185 КУпАП, яка вимагає зазначення суті законного розпорядження чи вимоги поліцейського, чого немає у цьому процесуальному документі, а суд не може вийти за межі адміністративного звинувачення, що є порушенням права особи на захист.

Крім того, до протоколу не додано доказів злісної непокори ОСОБА_1 законній вимозі чи розпорядженню працівника поліції, а наявні в матеріалах відеозаписи не можуть підтверджувати факт правопорушення з урахуванням того факту, що в протоколі про адміністративне правопорушення не розкрита об`єктивна сторона.

Тим більше, в судовому засіданні було оглянуто відеозаписи з відеокамер, з яких неможливо встановити, яке саме правопорушення зафіксоване на ньому, на вказаних записах відсутні дані щодо обставин, про які зазначено у протоколі відносно ОСОБА_1 , зокрема відсутні відомості, що він не виконував законні вимоги працівників поліції, а саме, не дотримувався дистанції, створив натовп, (мова оригінала:«…оточили поліцейського і не давали самостійно рухатися, ображали та штовхали працівників поліції…»).

Також, особою, якою складався протокол не встановлено будь-яких можливих незацікавлених свідків можливого правопорушення і до протоколу не додано письмових пояснень свідків чи очевидців події, для підтвердження інформації, що наведена в протоколі, не надано доказів на підтвердження факту скоєння правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та будь-яких інших належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП. Навпаки, з наданого ОСОБА_1 відео, яким ним зафіксовано процедуру складення протоколу, встановлено, що ОСОБА_1 заявлялися під час складення протоколу клопотання про допит свідків, що також підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки, однак вказані клопотання було проігноровано, як і не долучено до матеріалів протоколу скаргу ОСОБА_1 , яка складалася ним під час складення протоколу.

Пояснення поліцейських про обставини події, що містяться у рапортах поліцейських, яких додано до протоколу в кількості 26 рапортів, не є належними та допустимими доказами вчинення особою адміністративного правопорушення в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП, оскільки їх джерелом є працівники органу, який у даній справі зобов`язаний збирати докази згідно положень ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що автором протоколу не надано жодного доказу на підтвердження адміністративного правопорушення, нібито, вчиненої ОСОБА_1 , злісної непокори працівникам поліції, як це передбачено ст. 185 КУпАП, у тому числі і фото -, відео- , пояснення свідків, та які б підтверджували обґрунтованість складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Окрім 26 рапортів працівників поліції та відеозаписів, які визнаються судом неналежними та недопустимими доказами, в матеріалах справи відсутні також і інші письмові докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке виразилося у злісній непокорі законним вимогам поліцейського.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слід зауважити, що право на справедливий суд гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.50 року, ратифікованою Україною 17.07.97 року, відповідно до неї суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20.09.2016 року у справі «Karelin v.Russia» заява №926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи викладені в протоколі обставини, докази додані до протоколу, суд вважає необхідним провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП України.

Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

З огляду на вказане, доводи письмових клопотань, які надійшли через канцелярію суду на від ОСОБА_1 та складається з цитування норм різних нормативних актів, в якому заявник просить суд визнати протокол неправомірним та протиправним, скасувати протокол, тощо, є безпідставними і виходять за межі компетенції суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тим більше судом розглядається справа про адміністративне правопорушення, а не спір в порядку адміністративного судочинства, за яким згідно ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За приписами ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Щодо вимог клопотання ОСОБА_1 про повідомлення ДБР м.Мелітополя про скоєне правопорушення ОСОБА_7 для вжиття заходів законного реагування та внесення відомостей до ЄРДР, то як вже зазначалося раніше згідно зі ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу

Суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП України, про закриття провадження на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП заявляє клопотання і сам ОСОБА_1 , до повноважень суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення згідно ст. 284 КУпАП не відноситься повідомлення про скоєне правопорушення для вжиття заходів законного реагування та внесення відомостей до ЄРДР відносно особи, яка склала протокол, а підстав для передання матеріалів відносно ОСОБА_1 органу досудового розслідування не встановлено, клопотання ОСОБА_1 про повідомлення ДБР м.Мелітополя про скоєне правопорушення ОСОБА_7 для вжиття заходів законного реагування та внесення відомостей до ЄРДР задоволенню не підлягає.

Крім того, вважаю за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 , що він вправі звернутися самостійно до правоохоронних органів з заявою про внесення відомостей в ЄРДР з приводу викладених ним обставин.

Керуючись ст.ст. 247,279,280,283,308 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ю.В. Апаллонова