Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/7852/21
ПОСТАНОВА

19.01.2022 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Дмитро Володимирович, за участю секретаря судового засідання Дереклєєвої А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Іванченко А.М. у справі № 264/7852/21 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.01.2022 року звернувся із вказаною заявою про відвід судді Іванченко А.М., яку обґрунтовує тим, що на розгляді судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Іванченко А.М. перебуває справа № 264/7852/21 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 . В ході розгляду справи з боку ОСОБА_2 та її адвоката Довженко В.І. була подана скарга до контролюючих судових органів влади (Вищої ради Правосуддя) на дії головуючого судді Іванченко А.М. по іншій цивільній справі №264/3435/18 (провадження №4-с/264/26/2021). Вказує, що такі дії з боку адвоката Довженка В.І., який діє від імені ОСОБА_2 , кидають сумнів на безсторонність з боку судді. З метою уникнути будь-яких розміркувань з боку сторонніх осіб у химерній зацікавленості з боку головуючого судді на користь ОСОБА_1 та довести відсутність будь-якого поза процесуального зв`язку між головуючим суддею та ОСОБА_1 , останнім заявляється вказаний відвід судді.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлений відвід підтримав.

Дослідивши заяву, приходжу до висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді або самовідвід, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід).

Однак, відповідно до ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого висунутого проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід) і порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід), та визначення підсудності. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відповідні статті, а тому, при розгляді заяви про відвід (самовідвід), слід застосувати аналогію права.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Зокрема, упередженість це думка, що склалася заздалегідь, без урахування об`єктивних фактів. Під упередженим ставленням розуміють таке, яке склалося на особистій неприязні до людини, яка може бути обумовлена психологічною несумісністю або відомими фактами, що не відносяться до предмету розгляду, про цю особистість.

З аналізу наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він визначивши концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представив не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

В п. 66-67 рішення в справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10 грудня 2009 року ЄСПЛ зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ), за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Із поданої заяви про відвід не вбачається суб`єктивного ставлення судді до даної справи, які б унеможливлювали її розгляд цією суддею. Також заявником не наведено обставин, які викликали б обґрунтовані сумніви в неупередженості судді з урахуванням об`єктивного критерію, а саме - фактів, які можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у її неупередженості, а подача адвокатом Довженко В.І. скарг до контролюючих органів на суддю по іншій цивільній справі жодним чином не впливає на її об`єктивність та неупередженість по цій справі. Тим більше, що сам ОСОБА_1 заперечує існування будь-яких поза процесуальних зв`язків із суддею та не погоджується із обґрунтованістю заявлених на суддю іншими особами скарг до контролюючих органів.

На підставі викладеного, керуючись ст.245,246,248,279 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Іванченко А.М. у справі № 264/7852/21 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Д. В. Кузнецов