ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/2314/20 Головуючий суддя І інстанції Стригуненко В. М.
Провадження № 33/818/393/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Несплата аліментів
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

05 січня 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.183-1 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 годин.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що станом на 01.09.2020 року внаслідок несплати ОСОБА_1 аліментів, які за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.10.2019р. стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1626грн. щомісячно, починаючи з 08.05.2019р. та до досягнення дитиною повноліття, у період з 08.05.2019р. до 01.09.2020р. виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 26016грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання з 13.12.2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, з подальшим закриття провадження у справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що несплата аліментів полягала в тому, що він не знав про існування виконавчого провадження, а також не міг сплатити аліменти в результаті тяжкого матеріального становища. Вказав, що на теперішній час він проживає в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від якого мають спільну дитину, 2020 року народження. Вказує, що на цей час його родина перебуває в тяжкому матеріальному становищі, він втратив роботу та перебуває на обліку у Балаклійській районній філії ХОЦЗ з 08.10.2019 року.

В судові засідання, які призначались судом апеляційної інстанції на 22.12.2021 року на 14.00 год.; 05.01.2022 року на 13.20 год. ОСОБА_1 не з`явився. Відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку у судове засідання, призначене на 05.01.2022 року на 13.20 год., яку було направлено на ім`я ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі та протоколі про адміністративне правопорушення, отримала 30.12.2021 року мати ОСОБА_1 , про що свідчить її власноручний підпис (а.с. 57). За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, оскільки мати проживає разом з ним.

Додатково апеляційним судом, у судове засідання, призначене на 05.01.2022 року на 13.20 год. ОСОБА_1 особисто було повідомлено телефонограмою за номером телефону, який зазначений в його апеляційній скарзі, про місце, дату та час апеляційного розгляду (арк.58).

Клопотань про відкладення апеляційного розгляду, призначеного на 05.01.2022 на 13.20 год., від ОСОБА_1 не надходило, що свідчить про відсутність бажання брати участь в апеляційному перегляді.

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді Балаклійського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до матеріалів справи, таких дій ОСОБА_1 не вчиняв, тобто не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Клопотань через канцелярію суду про відкладення розгляду справи не подавав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , виходячи з доводів апеляційної скарги та відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 .

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП.

Зокрема, відповідно до виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1626 гривень щомісячно, починаючи з 08.05.2019 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку (арк. 4-5).

Відповідно до відомостей розрахунку заборгованості по аліментам, сума відповідних платежів за 6 місяців складає 9756грн. (1626грн. сума аліментів, яка підлягає стягненню за місяць х 6 місяців). За період з 08.05.2019р. до 01.09.2020р. виникла заборгованість в сумі 26016грн. (а.с.7).

Відомостей про сплату ОСОБА_1 аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження до 01.09.2020 року матеріали справи не містять.

В своїх письмових пояснення ОСОБА_1 зазначає про те, що не сплачував аліментів, оскільки не працює (а.с.8).

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не сплачував аліментів на утримання свого неповнолітнього сина з моменту відкриття виконавчого провадження по 01.09.2020 року, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, чим, як слушно зазначив суд першої інстанції, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 183-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.183-1 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков