Справа № 305/1665/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Кустрьо М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/986/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, з середньою освітою, громадянин України, не одружений, визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185-10, ч.2 ст.204-1 КУпАП та на нього з урахуванням ст.36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

З протоколів про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 008395 та ЗхРУ № 008396 від 01.11.2020, вбачається, що 01.11.2020 о 12 год. 40 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на відстані близько 4000 метрів від лінії державного кордону на напрямку 369 прикордонного знаку (територія Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області), були виявлені та у подальшому затримані громадяни України ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після незаконного перетину державного кордону з Румунії в Україну поза пунктом пропуску через державний кордон України з метою переміщення тютюнових виробів. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, вчинене групою осіб, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Окрім того, 01.11.2020 о 12 год. 40 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані близько 4000 метрів від лінії державного кордону на напрямку 369 прикордонного знаку (територія Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області), були виявлені та у подальшому затримані громадяни України ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після незаконного перетину державного кордону з Румунії в Україну поза пунктом пропуску через державний кордон України з метою переміщення тютюнових виробів. Після доставляння даних осіб до відділення інспекторів прикордонної служби «Богдан», громадянин України ОСОБА_1

-2-

вдався до втечі через вікно чим саме здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків у прикордонному наряді «Чатовий», а саме на неодноразову законну вимогу зупинитись. Таким чином ОСОБА_1 порушив п.10 постанови Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.1998, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.185-10 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 01.11.2020 скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що був позбавлений, наданих ст.268 КУпАП прав, яких під час розгляду справи йому роз`яснено не було, зокрема, і права на адвоката. Вважає, що протоколи про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання повинні бути визнані судом недопустимими доказами, оскільки оформлені з порушенням вимог закону, зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст.256 КУпАП не вказано в чому саме полягала злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі працівника ДПС під час виконання службових обов`язків. Також відсутні пояснення свідків, які б на його думку, підтвердили або спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення. Вказує на те, що судом не враховано наданих ним у судовому засіданні пояснень та його заперечення щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, а пояснення про визнання провини, надані при затриманні могли даватися внаслідок раніше вчиненого психологічного або іншого тиску з боку працівників прикордонної служби.

Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явилися. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.ст.268,271 КУпАП. Крім того апеляційний суд враховує клопотання захисника адвоката Кустрьо М.М. про розгляд справи ку відсутності ОСОБА_1 , який обізнаний про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення захисника адвоката Кустрьо М.М., який підтрима апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Частиною першою статті 185-10 КУпАП установлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Частиною другою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підроблених документів чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою зазначеної статті.

Згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Протоколами про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 008395 та ЗхРУ № 008396 від 01.11.2020, стверджується, що 01.11.2020 о 12 год. 40 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані близько 4000 метрів від лінії державного кордону на напрямку 369 прикордонного знаку (територія Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області) були виявлені та у подальшому затримані громадяни України ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після незаконного перетину державного кордону з Румунії в Україну поза пунктом пропуску через державний кордон України з метою переміщення тютюнових виробів, чим порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991. Також, після доставляння даних осіб до відділення інспекторів прикордонної служби «Богдан» ОСОБА_1 вдався до втечі через вікно чим саме здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків у прикордонному наряді «Чатовий», а саме на неодноразову законну вимогу зупинитись, чим порушив п.10 постанови Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.1998.

Наявними в протоколі підписами підтверджено, що ОСОБА_1 роз`яснено права передбачені ч.1 ст.63 Конституції України, ч.1 ст.268 КУпАП, серед яких і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; зі змістом протоколів ОСОБА_1 ознайомлений зрозумілою йому мовою та їх копії отримав (а. с. 2, 11).

-4-

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 01.11.2020 (а.с.1,10), рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Богдан» Юрія Петлика, інформацією щодо виникнення обстановки в районі н.п. Богдан Рахівського району Закарпатської області (ділянка віпс «Богдан» впс «Ділове» Мукачівського загону) 01.11.2020 та поясненнями самого ОСОБА_1 від 01.11.2020, згідно яких він вдався до втечі з кабінету тому, що налякався за свою безпеку, так як вважав своє затримання незаконним, оскільки у нього були усі документи та він знаходився далеко від державного кордону.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, п.10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, та його винуватість у вчиненні передбачених ч.2 ст.204-1 та ч.1 ст.185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції дав критичну оцінку твердженням захисника щодо наявності довідки про звернення ОСОБА_1 в лікарню, а також копії талону-повідомлення єдиного обліку №6642 від 02.11.2020 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, вірно констатувавши про те, що дані докази не спростовують обставин, встановлених у ході судового розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, а лише підтверджують факт звернення ОСОБА_1 до лікаря та правоохоронних органів.

Не знайшли свого підтвердження і доводи адвоката про позбавлення ОСОБА_1 права скористатися правовою допомогою адвоката.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185-10, ч.2 ст.204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП та ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Також враховується те, що як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі й протоколів про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, під час адміністративного затримання та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення захисник не залучався, оскільки ОСОБА_1 не потребував послуг захисника, про що свідчать його підписи в даних протоколах.

Також зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в ході розгляду судом першої інстанції справи, ОСОБА_1 повністю заперечив свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185-10 та ч.2 ст.204-1 КУпАП, незаконний перетин державного кордону не вчиняв, як і злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби, до втечі вдавався тому, що його змусили прикордонники.

-5-

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст.33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Суддею було встановлено відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність ОСОБА_1 обставин.

Правильно застосовано суддею і ст.36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч.2 ст.204-1 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що апелянтом не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020 щодо нього.- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя