ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/82/21 Головуючий суддя І інстанції Мілов Д.В.
Провадження № 33/818/559/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

09 лютого 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 -адвоката Костіної І.Г. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Постановою встановлено, що 18 грудня 2020 року о 23-24 год. в м. Харкові по вул. Степова, буд. 19/12, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови) проводився із застосуванням приладу «DragerAlcotest 6820» ARHF-0014 в присутності двох свідків, результат огляду склав 1,26 проміле. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» по вул. Шевченка, 26, відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Костіна І.Г.подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року та закрити провадження у справіу зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 272952 від 18.12.2020р. та додані до нього матеріалі складені із суттєвими недоліками. Також зазначає, що з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Крім того вказує, що у письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відсутні відомості про наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, пояснення носять формальний характер, оскільки зроблені шляхом заповнення працівником поліції друкованих бланків. Відомостей про те, що вказані свідки бачили як ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або з явними його ознаками, матеріали адміністративної справи не містять, у зв`язку з чим вказані пояснення свідків вважає недопустимими доказами. Також вважає, що суд розглянув справу поверхово і формально, не допитавши зазначених свідків в судовому засіданні.Отже захисник вважає, що суд всебічно, повно і об`єктивно не дослідив усіх обставин справи тому, що не з`ясував чи дійсно існує у діях ОСОБА_1 , склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та чи містять матеріали справи докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Крім того, захисник просить поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні вона присутня не була, а повний текст постанови нею було отримано засобами поштового зв`язку тільки 23.02.2020 року, тому вважає, що строк нею був пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Костіної І.Г.

В судове засідання суду апеляційної ОСОБА_1 не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки зі зворотнім повідомленням, яка, згідно поштової довідки, повернулася до суду, з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (103-104). Разом з тим, до суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Костіна І.Г. неодноразово надавала заяви, в яких просила розгляд справи, призначеної на 29.06.2021 року на 15.00 год.; 12.10.2021 року на 15.15 год.; 09.02.2022 року на 11.40 год. відкласти на іншу дату у зв`язку з зайнятістю в інших справах, однак, до заяв не було надано жодних документів на підтвердження цих обставин. Крім того, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, оскільки надав захиснику повноваження представляти його інтереси в суді апеляційної інстанції та їх позиція узгоджена.

За таких обставин, апеляційний суд вважає причини неявки захисника ОСОБА_1 адвоката Костіної І.Г. не поважними, а клопотання необґрунтованим, оскільки нею не надано доказів на підтвердження обставин неявки в судове засідання, а тому, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Костіної І.Г., виходячи з доводів апеляційної скарги та відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, встановлено, що апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 272952 від 18.12.2020;

- результаті тесту № 1193 за допомогою приладу «DragerAlcotest 6820» 1,26 ‰, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 18.12.2020, відповідно до яких, ОСОБА_1 у їх присутності пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого склав 1,26 ‰;

- відеозаписі з місця події від 18.12.2020, відповідно до якого співробітник патрульної поліції в присутності двох свідків, запропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що останній погодився. Результат огляду склав 1,26 проміле.

Разом з цим, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , вбачається, що 18.12.2020 року у їх присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820. Вміст алкоголю у видихаємому повітрі склав 1,26 проміле ( а.с.9,10).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ,для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Досліджуючи під час апеляційного перегляду розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, під час складання протоколів про адміністративне правопорушення або в подальшому жодним чином не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не суперечить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-KhawajaandTahery v. theUnitedKingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), а також в рішенні Шачашвілі проти Німеччини ([ВП] № 9154/10, §§ 110-131, ЄСПЛ 2015), в якому Велика палата підтвердила, що відсутність вагомих причин для неявки свідка сама по собі не могла зумовити несправедливість судового розгляду, хоча вона залишалася дуже важливим фактором, який повинен бути врівноважено врахований при оцінці загальної справедливості судового розгляду, та не могла свідчити про порушення пунктів 1 та пункту 3 (d) статті 6.

Суд повинен піддавати перевірці дотримання принципу рівності сторін не лише у випадках, коли свідчення відсутнього свідка були єдиним або визначальним підґрунтям для засудження заявника, але й у випадках, коли було незрозуміло, чи є такі свідчення вирішальними або ж такими, що мають значну вагу та можуть ускладнити захист. Міра дотримання рівності, що необхідна для забезпечення справедливого розгляду справи, залежала б від ваги показань відсутнього свідка. Чим важливішими є такі докази, тим більшої ваги повинні мати врівноважуючі фактори, щоб провадження в цілому вважалося справедливим (див. також Боєць, згадане вище, § 76, та Valdhuter проти Румунії, № 70792/10, § 45, 27 червня 2017).

Так, письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно доповнюють останні у їх сукупності.

Як вбачається з тестування на алкоголь від 18.12.2020 року, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння із застосуванням приладу DragerAlcotest 6820 прилад ARHG 0014 згідно результатів якого, перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 1,26 ‰ (а.с. 6).

З результатом тестування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за участі двох свідків, водій ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його власноручний підпис.

Вказані обставини стали об`єктивною підставою для складання працівниками поліції протоколу, відповідно до вимог ст. 254 КУпАП.

Дослідивши відеозапис, що міститься в матеріалах справи, апеляційний суд встановив, що працівниками поліції були дотримані всі вимоги закону щодо їх дій при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 і порушень з переглянутого відеозапису виявлено не було.

Належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку, передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому, апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, а тому, апеляційний суд вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Доводи в апеляційній скарзі про те, щосвідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення особисто не бачили, чи керував він транспортним засобом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці особи є свідками лише того, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що вони і підтвердили своїми письмовими поясненнями, які надали працівникам поліції.

Крім того, апелянт посилається на те, що наявні в матеріалах письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки відібрані на попередньо підготовленому бланку, який вже містив заповнені графи щодо суті правопорушення та зміст пояснення.

Однак, ці пояснення зафіксовані працівником поліції зі слів свідків (арк. 9,10), про що є відповідний власноручний запис цих свідків, а тому ці твердження захисника є не обґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується відомостями, зазначеними в рапорті працівника поліції про те, що 18.12.20 о 23.24 год. під час несення служби у складі екіпажу бу виявлений автомобіль ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 , який був в стані алкогольного сп`яніння.. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків (а.с. 9).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту та підставу для уникнення відповідальності.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції дотримані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, висновок суду про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 (а) ПДР України є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст. 283, 284 КУпАП, в якій наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Такий висновок суд робить згідно вимогст.252КУпАП України, де зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки, згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Костіної І.Г.задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Костіної І.Г.- залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року- залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков