П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Черкаси) Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; непрацюючої, про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,-

в с т а н о в и л а :

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 515711 від 23 листопада 2021 року гр. ОСОБА_1 «23 листопада 2021 року о 15 годині 10 хвилин в с. Тубільці по вул. Шевченка перебувала без документів, що засвідчують її особу, чим порушила вимоги постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року».

Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Гр. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань до суду не подала.

Суд наголошує, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) від 03 квітня 2008 року, Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07 липня 1989 року).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Зважаючи на те, що гр. ОСОБА_1 підписала протокол про адміністративне правопорушення, суд констатує, що вона достеменно знала про дане судове провадження, однак, з моменту складення протоколу по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, відтак, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи.

У п.п. 66 - 69 рішення у справі «Смірнова проти України» (заява № 36655/02) від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Нездатність державних органів ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням статті 6 параграфа 1 даної Конвенції, оскільки обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи.

За таких обставин, враховуючи, що статтею 268 КУпАП не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, для забезпечення розгляду справи у межах строку накладення адміністративного стягнення, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе розглянути справу без участі гр. ОСОБА_1 .

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення, зміст якого передбачений ст. 256 КУпАП, обов`язково має бути зазначено: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Указані вимоги щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення викладено у ІІ Розділі Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06 листопада 2015 року.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

При цьому, у змісті протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , вказана фабула так, як вона зазначена у відповідній статті КУпАП, не розкрита.

До того ж, частина 1 статті 44-3 КУпАП є бланкетною нормою та відсилає до інших актів законодавства, зокрема, до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інших актів законодавства, рішень органів місцевого самоврядування, якими встановлені конкретні правила з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тому, для настання відповідальності за цією статтею слід чітко встановити, які ж саме правила і норми з питань боротьби з інфекційними хворобами були порушені і це обов`язково має бути зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 515711 від 23 листопада 2021 року, складеного відносно гр. ОСОБА_1 , він не містить жодного посилання на норми Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інших актів законодавства, рішень органів місцевого самоврядування, якими встановлені конкретні правила з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Водночас, суд констатує, що у фабулі вказаного протоколу є посилання на постанову КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, однак без зазначення відповідного пункту даної постанови, який порушила ОСОБА_1 .

До того ж, із протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП встановлено, що працівником поліції, який склав даний протокол, не зазначено свідків вчинення гр. ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, які б могли підтвердити чи спростувати обставини, викладені в протоколі.

Враховуючи наведене, суд позбавляється можливості встановити фактичні обставини правопорушення, що ставляться в провину гр. ОСОБА_1 , а грубі порушення складання протоколу про адміністративне правопорушення не дають підстав вважати його належним та допустимим доказом.

Що ж до письмових пояснень гр. ОСОБА_1 , викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, де вона зазначила: «Згодна», суд зауважує, що сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом наявності в її діях складу адміністративного правопорушення за відсутності інших належних доказів.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 17 березня 2020 року в справі № 482/83/17, адміністративне провадження № К/9901/34124/18.

Також суд звертає увагу на той факт, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом по справі, оскільки обвинувачення не може обґрунтовуватись лише адміністративним протоколом, без інших належних та допустимих доказів скоєння адміністративного правопорушення.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, суду не надано.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до положень п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин: відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, приймаючи до уваги наведені обставини, зважаючи на те, що наявними матеріалами справи не доведено наявність у діях гр. ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, викладеного в диспозиції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження по справі на підставі положень п. 1 ст. 247 КУпАП

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44-3, 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя, -

у х в а л и л а:

Закрити провадження у справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до судової палати у кримінальних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т. А. Миколаєнко