ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 3/201/139/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 рокум. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., розглянувши у судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка надійшла з ВП № 5 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з ВП № 5 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області 03 листопада 2021 року надійшов адміністративний матеріал, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ №467279 від 03.11.2021 року, що міститься у ньому, ОСОБА_1 з 19 травня 2021 року по теперішній час, за адресою: АДРЕСА_2 , вчиняє домашнє насильство відносно племінника ОСОБА_2 та своєї матері ОСОБА_3 у вигляді психологічного та економічного тиску, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнала, в судове засідання надала письмові заперечення, в яких просила закрити провадження у вказаній справі у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Моськіної С.М. до суду надійшла заява, в якій остання просила суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, до заяви додано компакт-диск із відеофайлом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, слід дійти до висновку, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи єдиним доказом наявності фізичного насильства в сім`ї є заява ОСОБА_2 яка суперечить поясненням ОСОБА_1 , інших належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 не надано, а протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції суд не приймає як докази, оскільки їх складено виключно зі слів ОСОБА_2 .

Наданий представником ОСОБА_2 компакт-диск із відеофайлом, визнати належними та допустимими доказами не можна, оскільки відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В даному ж випадку з наданих матеріалів випливає, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення зазначений доказ компакт-диск із відеофайлом не досліджувала, та як доказ вини ОСОБА_1 не використовує.

Крім того, з відеозапису, наданого представником ОСОБА_2 неможливо встановити, хто саме, коли, де та на яких підставах здійснював цей відеозапис. Особи та приміщення, які зафіксовані на цьому відеозаписі не встановлені.

Водночас, питання збору доказів та надання їх суду для дослідження, є суттєвим. Надаючи оцінку цій обставині, окрім вимог КУпАП України, слід звернути увагу й на наступне.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (Європейська конвенція з прав людини), яка ратифікована Україною 17 липня 1997 р., а також додаткові протоколи до неї (всі з яких ратифіковані Україною), підлягає застосуванню в Україні як частина її національного законодавства згідно із статтею 9 Конституції України. Вона має вищу юридичну силу по відношенню до всіх актів національного законодавства, за винятком Конституції України. Відповідно до Статті 46 Конвенції, держави-учасниці зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду у будь-яких справах в яких вони є сторонами. Аналогічне положення міститься в ч.1 ст.2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Таким чином, безумовно обов`язковими для виконання є лише рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), ухвалені у конкретній справі щодо даної країни. Гарантування прав, передбачених Конвенцією, неможливе без використання тлумачення Конвенції, що надається ЄСПЛ в його справах. Так, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Водночас, у п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 "Романаускас проти Литви", судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

З наведеного випливає, що встановлення безпосередньо в Конституції України формули презумпції невинуватості як об`єктивно-правового положення має найважливіший значення для захисту прав та законних інтересів громадян. Хоча цей принцип сформульовано як кримінально-процесуальній, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Надаючи оцінку цьому відеозапису, неможна залишити поза увагою й наступне.

Відповідно до ст.32 Конституції України, ст.301 Цивільного кодексу України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.1 ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Так, положенням ст.301 ЦК України закріплено право на особисте життя та його таємницю. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абз.2 ч.1 ст. 302 ЦК України).

Частиною 1 ст. 307 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою.

Згідно ч.3 ст. 307 ЦК України знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Право на невтручання в особисте і сімейне життя передбачено ст.5 Закону України "Про захист персональних даних", ч. 2 ст.11 Закону України "Про інформацію", ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а також міжнародно-правовими актами, до яких належать Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (стаття 8).

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відеоносій.

Згідно ст.1 Закону України«Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ч.2 ст. 5 зазначеного Закону).

Отже, не уповноважена особа не має права цілеспрямовано знімати інших людей на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди, та зберігати фото та відео матеріали, на яких зафіксовано сторонніх осіб для власних потреб, чи потреб третіх осіб.

Вищенаведе у своїй сукупності вказує на те, що надані представником ОСОБА_2 компакт-диск із відеофайлом створений із порушенням закону та приймати його до уваги не можна.

З наведеного слід дійти висновку про те, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є безпідставним, а тому провадження у справі підлягає закриттю за п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутої за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, закрити за відсутності події і складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала законної сили:

Суддя С.С. Федоріщев