Провадження № 33/4808/65/22
Категорія ч.1 ст.184 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Кукурудз
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., з участю захисника Дворського В.М. розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду від 13.12.2021 року,-

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою, провадження по справі відносно ОСОБА_2 за ст.184 ч.1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №754181 від 13.08.2021 року слідує, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра 05.08.2021 року близько 19 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 закрила у підїзді малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого остання сильно перелякалася, чим вчинила правопорушення , передбачене ст..184 ч.1 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову Івано-Франківського міського суду незаконною, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права. Окрім того, судом першої інстанції не встановлено факту вчинення ОСОБА_2 протиправної дії чи бездіяльності, що підпадає під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення, чим порушено її права та інтереси як потерпілої від адміністративного правопорушення.

Просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, постанову Івано-Франківського міського суду від 13.12.2021 року скасувати, прийняти нову постанову якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП., та закрити провадження по справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її захисника Дворського В.М., перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

В даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено які саме неправомірні діяння ОСОБА_2 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_2 у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, рапортів працівників поліції викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпції; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

У зв`язку з вищевикладеним, суд доходить до висновку, що вказана у протоколі подія відбулася не в наслідок ухилення ОСОБА_2 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання дитини.

Крім того, встановлено, що дочка ОСОБА_2 ОСОБА_5 2012 року народження є малолітньою особою, що передбачено законодавством України до досягнення 14 років дитину вважають малолітньою. Таким чином ОСОБА_2 не є субєктом вказаного правопорушення, оскільки її дочка не є неповнолітньою особою.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення є правильним та відповідає дійсним обставинам справи.

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови дотримано вимог ст.280 КУпАП, а саме повністю з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дано належну оцінку матеріалам справи а зміст постанови відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Інші доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а постанову суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду від 13.12.2021 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.184 КУпАП залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Б.І. Кукурудз