Дата документу 17.01.2022
Провадження № 3/334/486/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Фетісов М.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з УПП в Запорізькій області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

встановив:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 091813 від 21.12.2021, 21.12.2021 о 04.20 годині за адресою: м. Запоріжжя, пров. Вологодський, буд. 12, ОСОБА_1 перебував на вулиці без документів, що засвідчують особу, чим порушив пп. 2 п. 2-2, п. 3, п. 3-5 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Заяву про відкладення розгляду справи не подав.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суддя виходить з наступного.

За приписами ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - Постанова № 1236) в редакції, чинній станом на 21.12.2021, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 31.03.2022 на території України продовжити дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до пп. 2 п. 2-2 Постанови № 1236 з 17.06.2021 на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

Вищевказаний обмежувальний захід встановлюється також у разі встановлення «жовтого» рівня епідемічної небезпеки та на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, що передбачено п. 3, 3-5 Постанови № 1236.

Згідно з п. 5 Постанови № 1236 самоізоляція здійснюється з метою запобігання поширенню COVID-19 та зменшення кількості хворих з тяжким перебігом COVID-19.

Частиною 1 ст. 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма ч. 1 ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, а тому серед ознак адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначене посилання на конкретну норму права, визначену відповідним нормативно-правовим актом, що встановлює відповідні правила та якого не дотрималась особа, що притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення підставою його складання стало виявлення працівником поліції порушення пп. 2 п. 2-2, п. 3-5 та 5 Постанови № 1236.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, судді надані: рапорт поліцейського Зайця Д. від 21.12.2021, відеозапис події, витяг з бази даних «АРМОР».

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідно до ст. 251 КУпАП є одним з доказів у справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 32 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: ( 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; ( 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; ( 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; ( 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; ( 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; ( 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів того що поліцейські мали підстави, визначені ст. 32 Закону № 580-VIII, для перевірки документів, що посвідчують особу, у ОСОБА_1 внаслідок чого дійшов висновку, що у поліцейських були відсутні такі підстави.

Відповідно до загальних засад судочинства доказування повинне ґрунтуватись на належних, допустимих, достовірних доказах.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Таким чином, оскільки перевірка документів ОСОБА_1 проведена поліцейськими з порушенням вимог ст. 32 Закону № 580-VIII, суддя визнає недопустимими доказами також інші докази, отримані під час такої перевірки: протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 091813, рапорт поліцейського Зайця Д. від 21.12.2021, відеозапис події.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Встановив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, «поза розумним сумнівом» не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останнього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст. 7, 44-3, 251, 254, 280, 284 КУпАП, суддя

постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення..

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: