КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/371/2022 Суддя у І інстанції: Войтенко Ю.В
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Овчіннікова А.А.

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Овчіннікова Антона Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 4 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 грн., стягнуто судовий збір в сумі 454 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 10 серпня 2021 року приблизно о 14.25 год. на перетині вул. Григоровича-Барського та Кільцевої дороги, у м. Києві, чинив злісну непокору законному розпорядженню працівнику поліції, а саме: на неодноразові вимоги пред`явити та передати для перевірки посвідчення водія, згідно з п. 2.4 ПДР України, не виконував зазначену вимогу. Водій ОСОБА_1 керував вантажним транспортним засобом «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Овчінніков А.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом не дотримані вимоги ст. ст. 7, 245, 280 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 23, 32 Закону України «Про Національну поліцію», а тому з оскаржуваною постановою неможливо погодитись.

Так захисник зазначає, що підставою для складання протоколу щодо ОСОБА_2 стали події, а саме 10 серпня 2021 року, між 12-ю та 13-ю годинами дня, спеціалізований вантажний транспортний засіб автобетононасос марки «Mercedes-Benz», що рухався з дотриманням ПДР України, був зупинений інспектором ВБДР УПП в м. Києві ДПП ст. лейтенантом Гусаком Б.Д. з вимогою проходження вантажно-вагового контролю. Після зупинки водій транспортного засобу ОСОБА_1 пред`явив інспектору всі необхідні документи та пояснив, що він не перевозить жодних вантажів, а автомобіль є спеціалізованим вантажним транспортним засобом - автобетононасос, що не підлягає вантажно-ваговому контролю. Протягом двох наступних годин інспектор ВБДР УПП в м. Києві ДПП ст. лейтенант Гусак Б.Д. вимагав від водія ОСОБА_1 пройти вантажно-ваговий контроль, після чого почав повторно оглядати спеціалізований вантажний транспортний засіб автобетононасос марки «Mercedes-Benz» для виявлення механічних недоліків з метою складання формальної постанови про порушення ПДР України. Інспектор ВБДР УПП у м. Києві ДПП ст. лейтенант Гусак Б.Д. після відмови водія пройти вантажно-ваговий контроль не виніс відносно водія постанову про відмову проходити вантажно-вагового контролю, хоча технічний паспорт на автомобіль знаходився у інспектора, в якому була вказана повна вага транспортного засобу. Інспектор кілька разів повертався та оглядав транспортний засіб. Не знайшовши підстав для складання постанови про порушення ПДР України, інспектором було кілька разів сфотографовано на свій мобільний телефон передню праву шину на другій осі та зазначено, що порушено п. 31.4.5.6. ПДР України, на підставі чого інспектором було формально винесено постанову ДП 18 № 706647 за ч. 1 ст.121 КУпАП. З моменту зупинки транспортного засобу до моменту винесення постанови ДП 18 № 706647 за ч. 1 ст.121 КУпАП пройшло дві години. Тобто, інспектор дві години намагався змусити водія пройти вантажно-ваговий контроль, а після відмови розпочав складання постанови про порушення ПДР України за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Проте, вказані обставини не свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог ст.. 185 КУпАП України, оскільки об`єктом правопорушення, передбаченого диспозицією статті 185 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, в тому числі, у сфері безпеки дорожнього руху, які регулюються нормами Законів України «Про правила дорожнього руху», «Про Національну поліцію» тощо. Відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» , а також п. 2.4 ПДР України, йде мова про пред`явлення документу на вимогу працівників поліції, а не передачу документу працівникам поліції.

Що стосується висновку суду за результатами дослідження відеозапису, то в апеляційній скарзі звертається увага на те, що судом першої інстанції не було повністю оглянуто відео, яке надавалось стороною захисту. Суд оглядав відео сторони захисту близько 30 секунд, коли об`єм двох відео складає близько 13 хвилин. З відео вбачається і встановлено судом, що ОСОБА_1 інспектору поліції було пред`явлене водійське посвідчення, що дало можливість зафіксувати дані водія.

З посиланням на недотримання інспектором поліції положень ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» захисник акцентує увагу на тому, що, як вбачається з відеозапису, наданому стороною захисту, інспектор поводив себе грубо, свідки подій та ОСОБА_1 неодноразово просили інспектора ВБДР УПП в м. Києві ДПП ст. лейтенант Гусак Б.Д. представитись та надати на огляд службове посвідчення, після чого останній протягом трьох секунд пред`явив і одразу сховав своє посвідчення. Лише після зауважень свідків представник поліції надав можливість ОСОБА_1 ознайомитися з його службовим посвідченням.

Апелянт акцентує увагу на тому, що у разі перегляду відеозапису у повному обсязі, то можна встановити, що ОСОБА_1 веде себе спокійно, не проявляє своєї неповаги до поліції, не вчиняє будь-яких дій, що можуть розцінюватись, як непокора працівникам поліції. В результаті неправомірних дій працівників поліції, скаржнику було заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Окрім того, апелянт наголошує на тому, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до протоколу долучено відеозапис з бодікамер АА00518, однак, даний відеозапис відсутній в матеріалах справи, і такий факт акцентувався суду першої інстанції, але залишився поза увагою місцевого суду.

Посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011, захисник вважає, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не можна зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ГП 679527 від 27 вересня 2020 року не містить даних, які б відображали, в чому саме полягала злісна непокора працівникам поліції. За таких обставин захисник переконаний, що протокол відносно ОСОБА_1 не можна розцінювати, як належний доказ доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Окремо захисник звертає увагу на те, що матеріали справи щодо ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП не містять жодних письмових пояснень свідків, зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також двох інших свідків, які були присутніми при даній ситуації та можуть підтвердити, що ОСОБА_1 не вчиняв інкримінованих йому правопорушень, відсутні рапорти працівників поліції, які затримували та складали відносно ОСОБА_1 протокол за ст. 185 КУпАП, також відсутні інші об`єктивні і допустимі докази вини скаржника.

Тому, зважаючи на викладене, на переконання апелянта, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та захисник підтримали вимоги апеляційної скарги.

При цьому ОСОБА_1 пояснив, що на вантажному транспортному засобі «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 він рухався по Кільцевій дорозі. Це - службовий автомобіль, автобетононасос. Його зупинив інспектор поліції та почав вимагати, щоб автомобіль пройшов вантажно-ваговий контроль. На вимогу працівника поліції він пред`явив всі документи та пояснив, що автомобіль не перевозить вантаж, має постійну вагу, про що зазначено в технічному паспорті на автомобіль, та відмовився проходити такий контроль. Після цього він зателефонував керівництву. Коли приїхало керівництво, він з працівником поліції не спілкувався, а з працівником поліції спілкувалось керівництво. Працівник поліції почав вимагати від нього ( ОСОБА_1 ) передачі водійського посвідчення, на що він відмовився, пред`явивши повторно посвідчення водія. Працівник поліції переписав його дані. Після цього приїхав ще один патрульний автомобіль. Цей працівник поліції знову почав вимагати саме передачі водійського посвідчення, проте, він ( ОСОБА_1 ) відмовився, оскільки він нічого не порушував. Цей працівник поліції заламав йому руку та повів до патрульного автомобіля, після чого відвезли до відділку поліції. Вважає, що жодних порушень з його боку не було.

Захисник, підтримуючи доводи апеляційної скарги, пояснив, що проведення вантажно-вагового контролю повинно здійснюватись не працівниками поліції, а працівниками Укртрансбезпеки за участю працівника поліції, тобто, працівники поліції самостійно не можуть здійснювати габаритно-ваговий контроль. На даний час існує колізія, оскільки самостійно працівники поліції не можуть здійснювати габаритно-ваговий контроль, так як це - прерогатива Укртрансбезпеки. Більш того, автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , не є автомобілем, який перевозить вантажі. Вага автомобіля чітко прописана у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_2 т. Цей автомобіль є автобетононасосом, який подає бетон, але не перевозить його. ОСОБА_1 відмовився проходити вантажно-ваговий контроль, оскільки автомобіль має постійну вагу, є спецтранспортом. Цей транспортний засіб кожний день регулярно здійснює маршрути, і питань щодо транспортного засобу жодного разу не виникало. Працівники поліції повинні були скласти акт про відмову ОСОБА_1 від проходження вантажно-вагового контролю та винести постанову, проте, цього зроблено не було. Вони «причепилися» до ОСОБА_1 щодо скату, склали постанову, але ця постанова вже скасована судом. З відеозапису видно, що ОСОБА_1 жодним чином не перешкоджав працівнику поліції, пред`явив документи, у т.ч. посвідчення водія, що підтверджується відеозаписом. Якщо треба було скласти протокол, то його треба було скласти на свідків, а не на ОСОБА_1 , оскільки останній участі у розмові взагалі не брав, посвідчення водія пред`явив. Щодо відмови передачі ОСОБА_1 посвідчення водія працівнику поліції, то вважає, що з урахуванням того, що даний транспортний засіб не повинен був проходити габаритно-ваговий контроль, працівники поліції не можуть самостійно здійснювати такий контроль, то і вимоги до ОСОБА_1 щодо передачі посвідчення водія не є законними. За таких обставин у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у тому, що він чинив злісну непокору законному розпорядженню працівнику поліції, а саме: на неодноразові вимоги пред`явити та передати для перевірки посвідчення водія, в оскаржуваній постанові вказав про те, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 678183 від 10 серпня 2021 року, оглянутим у судовому засіданні відеозаписом, поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні.

З висновком суду першої інстанції в частині доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 185 КУпАП, яке полягало у тому, що 10 серпня 2021 року приблизно о 14.25 год. на перетині вул. Григоровича-Барського та Кільцевої дороги, у м. Києві, ОСОБА_1 керував вантажним транспортним засобом «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 та вчинив злісну непокору законному розпорядженню працівнику поліції, а саме: на неодноразові вимоги передати згідно з п. 2.41 ПДР України для перевірки посвідчення водія, не виконав їх, погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так, з матеріалів справи встановлено та не заперечується як ОСОБА_1 , так і захисником, що 10 серпня 2021 року приблизно о 14.25 год. на перетині вул. Григоровича-Барського та Кільцевої дороги, у м. Києві, ОСОБА_1 , керуючи вантажним транспортним засобом «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений працівником поліції, після чого працівник поліції висунув вимогу ОСОБА_1 пройти габаритно-ваговий контроль.

Згідно зі ст.. 19 Глави 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» (із змінами та доповненнями) транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на:

- транспортні засоби загального призначення;

- транспортні засоби спеціалізованого призначення;

- транспортні засоби спеціального призначення.

При цьому, при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника, у тому числі, вантажний автомобіль.

Відповідно до положень ст.. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» (із змінами та доповненнями) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», визначається механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Поняття великовагового транспортного засобу визначено в ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», за змістом якої це транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу, габарити чи осьове навантаження.

Підпунктом 3 пункту 2 вищезазначеного Порядку визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 . При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Таким чином, нормативними актами визначені параметри транспортних засобів, рух яких можливий з дотриманням певних умов та габаритних, вантажних, технічних характеристик.

Згідно з п. 1.10. Правил дорожнього руху габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» ( в редакції станом на 10 серпня 2021 року) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування забезпечує Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті - Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансбезпека). У пунктах пропуску через державний кордон України габаритно-ваговий контроль транспортних засобів габаритно-ваговий контроль транспортних засобів здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, у сфері міжнародних автомобільних перевезень - Державна фіскальна служба України.

При цьому, за змістом постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (пункт 3) визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування також здійснюється відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Такими підрозділами є підрозділи Департаменту патрульної поліції та територіальні (відокремлені) підрозділи територіальних органів поліції, працівники яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах (п. 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 7 листопада 2015 № 1395).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 22 квітня 2021 року зареєстрований автомобіль «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , модель - 4140В, тип: вантажний - спеціальний бетононасос, повна маса 32000, маса без навантаження - 31775, особлива відмітка: автобетононасос спеціальний вантажний БЕТОНОНАСОС, екологічний стандарт «Євро-5» (ас. 45).

З огляду на викладене, інспектор відділу безпеки дорожнього руху УПП у м. Києві Гусак К.О. з метою перевірки відповідності автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , який є механічним транспортним засобом, встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження) мав право на здійснення габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу.

За таких обставин доводи апеляційної скарги та пояснення ОСОБА_1 і його захисника про те, що вказаний автомобіль, як такий, що не перевозить вантаж, а має постійну масу, не підлягав габаритно-ваговому контролю, а також про те, що здійснення такого контролю можливе лише працівниками Укртрансбезпеки, є помилковими.

Відповідно до п. 2.41 Правил дорожнього руху України у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах «а», «б» і «г» пункту 2.1 цих Правил;

б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Згідно з п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, що визначаються Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів .

З відеозапису, наданому стороною захисту, встановлено, що на вимогу інспектора поліції ОСОБА_1 пред`явив документи, у тому числі і водійське посвідчення.

Разом з тим, на неодноразові вимоги працівника поліції про передачу водійського посвідчення ОСОБА_1 відмовився виконувати їх, вважаючи, що він не повинен передавати працівнику поліції у цій ситуації водійське посвідчення.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких, як перебування працівникам поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 на неодноразові законні вимоги працівника поліції, який виконував службові обов`язки, про передачу відповідно до вимог закону для перевірки водійського посвідчення, вказані вимоги не виконав, а, відтак, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 185 КУпАП.

Невідповідність встановленим під час апеляційного розгляду фактичним обставинам справи протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду в тій частині, що ОСОБА_1 на неодноразові вимоги працівника поліції не пред`явив водійського посвідчення, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1 та адміністративне стягнення, накладене на останнього з дотримання вимог ст.. 33 КУпАП.

За встановлених обставин апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 4 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП, - залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника Овчіннікова Антона Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва