Справа № 188/1721/21
Провадження № 3/188/22/2022
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Бурда П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшла від ВП №4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , не працює, паспорт НОМЕР_1 , виданий 04.08.2004, не працює, притягнутого за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

У протоколі серії ДПР18 № 481966 від 24 листопада 2021 року зазначено, що водій ОСОБА_1 24 листопада 2021 року о 19 годині 01 хвилин по вул. Соборна в смт Петропавлівка керував мопедом «Delta» з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови і координації рухів). В присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні цього адміністративного правопорушення не визнав. Він стверджував про відсутність події саме цього адмінправопорушення, підробку його підписів у вказаному протоколі та в його заяві про відмову від дачі пояснень. Він пояснив, що 24 листопада 2021 року приблизно о 19 годині по вул. Соборна в смт Петропавлівка у тверезому стані керував мопедом «Delta», не маючи права керувати таким транспортним засобом, за що на нього постановою поліцейського були накладені штрафи за 1 ст.121 та ч.2 ст.126 КупАП, які він сплатив, про що надав суду відповідні квитанції. Про складення протоколу серії ДПР18 № 481966 від 24 листопада 2021 року за ч.1 ст.130 КУпАП йому нічого не було відомо до виклику у суд. Свідків, зазначених у цьому протоколі, він не бачив, на місці, де його зупинив поліцейський 24 листопада 2021 року приблизно о 19 годині по вул. Соборна в смт Петропавлівка, коли він керував мопедом «Delta», ніяких свідків не було. ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування відеозапису з боді-камери поліцейського обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 24 листопада 2021 року о 19 годині 01 хвилин, що в паперовому варіанті зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 481966 від 24 листопада 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП, та про виклик до судового засідання і допит в якості свідків по справі осіб, визначених в такому процесуальному статусі у протоколі про адміністративне правопорушення.

Постановою суду від 04 січня 2022 року зобов`язано службових осіб ВП №4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надати до суду до 20 січня 2022 року копії аудіовідеозаписів з портативних відеореєстраторів, якими користувалися поліцейські під час фіксації адміністративного правопорушення, про вчинення якого складено протокол серії ДПР18 № 481966 від 24 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_1 .

Вказані докази суду у встановлений строк не надані, натомість надійшла відповідь начальника ВП №4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції Дулінова О.В. про те, надання запису відеофіксації до вказаного протоколу неможливе у зв`язку із закінченням терміну зберігання відеозапису на цифровому носії.

У зв`язку з цим суд зазначає таке.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист основоположних прав і свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у багатьох рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні ЄСПЛ «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із яких будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді цієї справи, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно з рішенням Конституційного суду України № 1-31/2011 від 20 жовтня 2011 року, яке є обов`язковим до виконання на території України, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції

України (254к/96-ВР) «обвинувачення не може ґрунтуватися на

доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку,

що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване

фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до п. 1 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Там же у п.6 зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З пунктів 2-4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Із аналізу зазначених норм права випливає висновок, що для того, щоб вимога поліцейського до водія про проходження огляду на стан сп`яніння була правомірною, необхідна наявність достатніх підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Таким чином, доказуванню у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягає не тільки факт такої відмови, а й наявність у водія визначених законодавством ознак стану сп`яніння.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у письмових поясненнях вказали, що були присутні при відмові ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду і вказали ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів.

Відповідно до пункту d) ч.3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали.

ОСОБА_1 клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявив, суд це клопотання задовольнив, викликав для їх допиту, але вони не з`явилися, позбавивши суд можливості перевірити їх покази та забезпечити право на захист ОСОБА_1 .

Неявка свідків за викликом суду ставить під сумнів не тільки їх покази, а й саме їх існування.

Таким чином, вина ОСОБА_1 підтверджується його письмовою заявою про відмову від надання пояснень, зміст якої та підпис на якій він заперечив, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 481966 від 24 листопада 2021 року, який відповідно до правової позиції Верховного Суду не може бути доказом, письмовими поясненнями свідків про те, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, стосовно яких суд вже висловив свої сумніви у попередніх абзацах.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ, який притримується у своїх рішеннях правової позиції, за якою суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення у справі «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року ЄСПЛ у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Норми КУпАП не забороняють суду витребувати у посадової особи, яка склала протокол або органу, в якому вона працює, докази вчинення адміністративного правопорушення, якими вона володіє і які з тих чи інших причин вона не додала до протоколу про адміністративне правопорушення, який розглядає суд.

Суд звернув увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання, а до матеріалів справи не додано копію відеофіксації правопорушення портативним відеореєстратором.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За приписами пунктів 4 та 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Постановою від 04 січня 2022 року суд за клопотанням ОСОБА_1 зобов`язав службових осіб ВП №4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надати до суду копії аудіовідеозаписів з портативних відеореєстраторів, якими користувалися поліцейські під час фіксації адміністративного правопорушення, про вчинення якого складено протокол серії ДПР18 № 481966 від 24 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_1 .

Вказані докази суду не надані.

Відповідно до п. 4.1 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та

процедура притягнення до адміністративної відповідальності

ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях,

які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в

Україні. Конституція України (254к/96-ВР) має найвищу юридичну

силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі

Конституції України (254к/96-ВР) і повинні відповідати їй

(частина друга статті 8 Конституції України) (254к/96-ВР).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи, судом витлумачені на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ст.247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із цим провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 7, ст. 9, ч.2 ст. 130, ст. 245, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 251, 266, 280, п.3 ч.1 ст. 284, ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя П. О. Бурда