Справа № 488/3561/21 Головуючий у першій інстанції Торжинська Т.В.
Провадження № 33/812/10/22 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ст.124, 122-4 КУпАП

П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника потерпілого Жука Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень, а також стягнуто 454 грн судового збору,

в с т а н о в и в:

Згідно постанови суду, 11 вересня 2021 року об 11 годині 15 хвилин в м. Миколаєві по вулиці Океанівська, 31, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Magentis, номерний знак НОМЕР_1 , в порушення пунктів 2.3.б), 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), був неуважний, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом марки Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за статтею 124 КУпАП.

Згідно з протоколом ААБ № 297520 від 21 вересня 2021 року, 11 вересня 2021 року об 11 годині 15 хвилині в м. Миколаєві по вулиці Океанівська, 31 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Magentis, номерний знак НОМЕР_1 , став учасником ДТП, після чого в порушення пункту 2.10 а) ПДР залишив місце події.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень, а також стягнуто 454 грн судового збору.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постанова є необґрунтованою, винесена на підставі не об`єктивно встановлених всіх обставин по справі та на одних поясненнях ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що схема місця ДТП складена з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року. Схема ДТП не відповідає місцю пригоди, а саме подія мала місце по вул. Самойловича, яка пересікається із пров. Самойловича, однак за даними протоколів про адміністративне правопорушення та схеми ДТП подія сталася по вул. Океанівська, 31, яка пересікається з пров. Айвазовського. ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував щодо місця події. Також зазначає, що на схемі місця ДТП не зазначені серія та номер протоколу про адміністративне правопорушення, до якого додається вказана схема. На схемі місця ДТП графічно не зображено та не зафіксовано такі об`єкти як: сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів; координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; координати розміщення транспортних засобів відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів. На зворотному боці схеми місця ДТП працівником поліції не зазначено порушення пункту ПДР.

Апелянт також зазначає, що відповідно до протоколу ААБ №297519 механічні пошкодження отримали обидва транспортні засоби, однак автомобіль апелянта ніяких механічних пошкоджень не отримував. Працівниками поліції не був оглянутий транспортний засіб апелянта Kia Magentis, номерний знак НОМЕР_1 , на предмет наявності характерних пошкоджень.

Суд не викликав у судове засідання як свідка дружину апелянта, яка стала очевидцем події.

Апелянт звертає увагу суду, що при дослідженні матеріалів справи судом не встановлені будь-які докази щодо спричинення механічних ушкоджень обом транспортним засобам, а отже судом не встановлено об`єктивну сторону правопорушення та наявний склад правопорушення.

Враховуючи неповноту даних та неправильність оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення працівниками поліції апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні і беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а тому у суду першої інстанції не було підстав вважати, що апелянт порушив закон.

Апелянт також зазначає, що із пояснень ОСОБА_2 останній став учасником ДТП, місце якої залишив. Коли ОСОБА_2 вийшов із свого автомобіля, він його оглянув, при цьому будь-яких претензій з приводу пошкодження керованого ним автомобіля не висував, хоча мав таку можливість, якщо така подія мала місце.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до пункту 2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 13.1 ПДР передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

За пунктом 2.10 «а» ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 297519 від 21 вересня 2021 року, водій ОСОБА_1 11 вересня 2021 року по вул. Океанівська, 31 у м. Миколаєві, керуючи транспортним засобом Kia Magentis, номерний знак НОМЕР_1 , був неуважним, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 13.1 ПДР, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

Крім того, цього ж дня був складений ще один протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 297520, відповідно до якого, в м. Миколаєві по вул. Океанівська, 31 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Magentis, номерний знак НОМЕР_1 , став учасником ДТП, водій місце пригоди залишив, чим порушив вимогу пункту 2.10 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена статтею 122-4 КУпАП.

З письмових пояснень водія ОСОБА_2 вбачається, що 11 вересня 2021 року, близько 11 години 15 хвилин у м. Миколаєві в районі будинку № 31 по вул. Океанівська, він керував транспортним засобом Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_2 , та рухався по провулку Айвазовського з боку вул. Океанівська в бік вул. Самойловича та почав зменшувати швидкість, щоб припаркувати свій транспортний засіб праворуч. В цей час з боку вул. Д.Самойловича виїхав транспортний засіб «Kia» сірого кольору (фрагмент номерного знаку НОМЕР_3 ) та, рухаючись у зустрічному напрямку, не дотримався безпечного бокового інтервалу з його транспортним засобом та допустив зіткнення передньою лівою частиною свого транспортного засобу з задньою лівою частиною його транспортного засобу. Після чого водій вказаного транспортного засобу зупинився та, не виходячи із автомобіля, сказав йому, щоб він їхав далі. Після цього він з місця ДТП поїхав у невідомому напрямку в бік вул. Океанівська. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Постраждалих внаслідок ДТП в його автомобілі немає.

З письмових пояснень водія ОСОБА_1 вбачається, що він 11 вересня 2021 року приблизно 11 години знаходився біля ринку «Корабельний», його автомобіль Kia Magentis, номерний знак НОМЕР_1 , був припаркований по пров. Айвазовського у м. Миколаєві, так як чекав свою дружину, яка була на ринку. З місця його парковки добре було видно проїзну частину дороги по вул. Океанівська та парковку біля аптеки з боку вул. Самойловича. В той час, як він хотів виїхати з пров. Айвазовського в бік вул. Океанівська, він побачив автомобіль Daewoo Lanos, який рухався по вул. Океанівська в напрямку ринку та намагався припаркуватись на парковку біля аптеки з боку вул. Самойловича, але в нього не виходило, та він рухався то вперед, то назад. Внаслідок чого на проїзній частині дороги по вул. Океанівська утворився затор, інші автомобілі не могли рухатися, всі очікували коли водій Daewoo Lanos припаркує свій автомобіль. Потім ОСОБА_1 не витримав та, не виходячи із автомобіля, крикнув цьому водію, щоб він вже звільнив проїзд. Потім він виїхав з провулку та поїхав у бік вул. Океанівська. Зазначає, що зіткнення автомобілів не було, ніяких претензій до нього від водія ОСОБА_2 не надходило. Його транспортний засіб ніяких пошкоджень не отримав. Про те, що став учасником ДТП дізнався від працівника патрульної поліції, який зателефонував йому 20 вересня 2021 року та повідомив, що він повинен до нього з`явитися. 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 прибув до відділення патрульної поліції, дав свої пояснення, що причетності до ДТП не має. ОСОБА_1 запропонував працівнику поліції оглянути його транспортний засіб, після чого ніякої фіксації та документування огляду транспортного засобу складено не було. Погодився проїхати на місце події для того, щоб скласти схему ДТП, оскільки був впевнений, що ДТП не було та хотів на місці показати положення транспортних засобів. Він та ОСОБА_2 виставили свої автомобілі так, як вони знаходилися, працівники поліції зробили заміри, після чого він поїхав. Після ознайомлення з матеріалами справи, йому стало відомо, що в схемі ДТП інформація щодо його присутності та його автомобіля при її складанні відсутня.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили надані ними письмові пояснення. При цьому, ОСОБА_2 уточнив, що ДТП трапилась на вул. Самойловича, 24, а ОСОБА_1 заперечував свою причетність до пошкодження автомобіля, яким керував ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ухвалюючи рішення про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 122-4 КУпАП, суд як на підставу для визнання останнього винним у вчиненні адміністративних правопорушень, посилався на протоколи про адміністративні правопорушення серії ААБ № 297519 та ААБ №297520 від 21 вересня 2021 року, схему місця ДТП та пояснення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції критично ставиться до наявних в матеріалах доказів в інкримінованому ОСОБА_1 правопорушенні, оскільки з точки зору достатності та допустимості, наявні у справі докази мають суперечності, а саме водії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по-різному пояснювали обставини пригоди. А долучені до протоколу про адміністративне правопорушення схема ДТП та пояснення водія ОСОБА_2 не можуть вважатись достатніми для доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні ним ПДР.

Відповідно до пояснень водія ОСОБА_1 він не здійснював механічне зіткнення з іншим транспортним засобом, а також на його транспортному засобі відсутні будь-які механічні пошкодження, які б свідчили, що він був учасником ДТП, що не спростовується матеріалами справи, оскільки належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначених правопорушень матеріали справи не містять.

На схемі ДТП, яка наявна в матеріалах справи, не зображено та не зафіксовано положення транспортного засобу, належного ОСОБА_1 , під час ДТП.

До того ж, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо механічних пошкоджень транспортного засобу ОСОБА_1 , а також відсутні пояснення свідків та очевидців події.

Отже, обвинувачення у вчиненні ОСОБА_1 ДТП ґрунтується тільки на поясненнях водія ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України "Про міжнародні договори", міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до частини 2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - "кримінальне обвинувачення" і "суперечки про громадянські права". У справі "Кадубец проти Словаччини", представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, а усі припущення мають тлумачитись на користь такої особи.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки під "кримінальним обвинуваченням" у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

При цьому спрощений підхід до розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до адміністративної відповідальності, як і потерпілих, є неприпустимим (пункт 24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року).

За висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17 (провадження № 51-2568км19), який є релевантним для даної справи, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом, а відтак його дії не можуть знаходитись в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

За такого, не доведеним є і обвинувачення у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, об`єктивний склад якого є похідним від адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень суду апеляційної інстанції надано не було.

Однак, в порушення вищезазначених вимог закону, місцевий суд належним чином не з`ясував обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, оскільки, викладені в постанові суду висновки об`єктивно не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 124, 122-4 КУпАП закриттю, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні цих правопорушень не доведена.

Керуючись статтями 245, 280, 283, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2021 року скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП та провадження по справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський