Справа № 308/5016/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06.01.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Васильчук А. Ю. в інтересах ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Згідно постанови, 23 травня 2020 року о 14 год. 55 хв., по вул. Л. Толстого в м. Ужгород, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Citroen С4» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, і від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Васильчук А. Ю. вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що суд першої інстанції однобічно розглянув справу та обставини події не перевірив. Стверджує, що суд, формально пославшись на наявні в матеріалах справи докази як на такі, що доводять вину ОСОБА_1 , не дав їм належної оцінки, не зазначив, які саме дані містяться у цих доказах, які саме факти та обставини ці докази підтверджують, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, зазначає, що з наявного в матеріалах справи відеозапису з місця події вбачається, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а такий знаходився з вимкненим двигуном на автостоянці поруч із будинком № 44 по вул. Л. Толстого в м. Ужгород, у зв`язку з чим, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не містить складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Тому, вважає, що в матеріалах справи відсутні докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а складений щодо нього протокол не відповідає вимогам ст. ст. 251 та 256 КУпАП. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, розгляд справи про адміністративне правопорушення неодноразово відкладався, зокрема 22.10.2020 адвокат Васильчук А. Ю. направив до суду клопотання про відкладення судового засідання, у тому числі судовий розгляд був відкладений і 12.05.2021 за заявою ОСОБА_1 . Слід також відзначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не з`явився до суду, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається справа щодо нього, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від апелянта не надходило.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Апеляційний суд, беручи до уваги положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, у тому числі, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як прописано у ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до змісту ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції вищезазначені вимоги закону дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків події, - громадян, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , котрі своїми підписами засвідчили, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а. с. 3, 4).

Рапортом лейтенанта поліції Митровського П. Т. підтверджуються обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № 794040 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що під час зупинки за орієнтуванням, при перевірці документів, не надав посвідчення водія, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 7).

Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 26.10.2002.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі чітко зафіксований на відеозаписі з бодікамер поліцейських, який міститься на DVD-диску, що наявний у матеріалах справи.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, під час розгляду апеляційної скарги судом не встановлено і жодних відомостей про те, що в громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які були залучені в якості свідків відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, були підстави для обмови апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, - такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час спілкування поліцейських з водієм ОСОБА_1 та при складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та, відповідно, його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що місцевий суд, ухвалюючи судове рішення, не з`ясував усіх обставин, формально пославшись на наявні в матеріалах справи докази як на такі, що доводять вину ОСОБА_1 , не дав їм належної оцінки, не зазначив, які саме факти та обставини ці докази підтверджують, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Відхиляючи доводи апелянта в цій частині, апеляційний суд констатує, що докази, які містяться у матеріалах справи, перевірені апеляційним судом на предмет належності і допустимості, у своїй сукупності слугують безумовною підставою для висновку, що водій ОСОБА_1 , маючи очевидні ознаки алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), на чергову пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я категорично відмовився від цієї пропозиції, що підтвердили свідки події - громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які своїми поясненнями та підписами у протоколі це засвідчили.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення окрім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Водночас, пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів.

З матеріалів справи убачається, що дії ОСОБА_1 свідчать про факт його відмови від проходження будь-кого з передбачених законом огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, що підтверджується, у тому числі поясненнями свідків, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Підстав не довіряти чи сумніватися у достовірності показів зазначених у протоколі свідків, - у апеляційного суду не має. При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що відеозаписом, який також є належним доказом у справі, підтверджується, що поведінка водія ОСОБА_1 свідчить виключно про його небажання пройти пропонований поліцейськими огляд, тому доводи в цій частині апеляційний суд розцінює як намагання апелянта у будь-який спосіб уникнути відповідальності.

Твердження апелянта про те, що він транспортним засобом не керував, позаяк автомобіль був з вимкненим двигуном і знаходився на автостоянці, що чітко зафіксовано на відеозаписах з бодікамер поліцейських, - апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються наведеними вище доказами, ці доводи не впливають на висновки суду першої інстанції, які є правильними та обґрунтованими у контексті того, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дослідивши наявний у матеріалах справи відеозапис з бодікамер поліцейських, апеляційний суд звертає увагу на те, що водій ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками патрульної поліції жодного разу не висловив скарг чи зауважень відносно того, що транспортним засобом не керував. Більш того, при ознайомленні зі змістом протоколу, складеного на водія ОСОБА_1 за порушення ним приписів п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, і, відповідно за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апелянт не заперечив той факт, що саме він був за кермом автомобіля, і що саме він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № 794040 від 23.05.2020, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що під час зупинки за орієнтуванням, при перевірці документів, не надав посвідчення водія.

Вказане свідчить про те, що 23 травня 2020 року о 14 год. 55 хв., по вул. Л. Толстого в м. Ужгород, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування ним транспортним засобом марки «Citroen С4» державний номерний знак НОМЕР_1 , за орієнтуванням.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 оскаржив постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за скоєне ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Доводи про те, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. ст. 251 та 256 КУпАП, оформлений всупереч Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), - апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки під час розгляду апеляційної скарги не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. ст. 251 та 256 КУпАП. Матеріалами справи підтверджено, що протокол оформлений з дотриманням вищевказаних статей та з дотриманням Інструкції. Так, Інструкцією передбачено, що у разі відмови особи, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, від надання пояснень за суттю вчиненого правопорушення, уповноважена посадова особа вносить до нього відповідний запис. У разі наявності свідків протокол може бути підписаний також цими особами. Так, у протоколі містяться відомості, які свідчать про те, що на момент оформлення поліцейськими щодо водія ОСОБА_1 матеріалів адміністративного правопорушення, у останнього були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння. Цей факт підтвердили свідки події, при цьому на відеоматеріалі чітко зафіксовано відмову особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння.

Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб уникнення адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Також апеляційний суд окремо звертає увагу на правові позиції, висловленні у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Васильчук А. Ю., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Васильчук А. Ю. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН