Справа № 148/1869/21
Провадження № 33/801/7/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення, з врахуванням вимог ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, а також стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 454 грн.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 09.10.2021 о 01:40 водій ОСОБА_1 в м. Тульчині по вул. Гагаріна керував автомобілем «Форд Мондео»» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Крім того, 09.10.2021 о 02:00 водій ОСОБА_1 в м. Тульчині по вул. Гагаріна керував автомобілем «Форд Мондео»» д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, під час оформлення адміністративних матеріалів вів себе неадекватно, виражався нецензурною лайкою, погрожував відібрати зброю, скоїти бійку з працівниками поліції, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Не погодившись з постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року, ОСОБА_1 09.12.2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, постановити рішення, яким закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова місцевого суду прийнята з порушенням норм законодавства, неповнотою дослідження доказів та підлягає скасуванню.

При цьому також вказав на порушення зі сторони працівників поліції вимог КУпАП щодо складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, а також щодо проведення огляду на стан сп`яніння. Інспектор поліції запропонував ОСОБА_1 пройти дослідження на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотесту DRAGER, на що останній повідомив, що заперечує і бажає пройти освідування в лікарні, проте дану вимогу працівником поліції проігноровано, а також не долучено до матеріалів справи акт огляду на стан сп`яніння. Оскільки відповідний акт до протоколу не долучений, що спростовує твердження про відмову від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а також відсутні підтвердження вживання алкоголю. На думку апелянта, цей факт судом першої інстанції проігноровано та не проаналізовано в оскаржуваній постанові, що є грубим порушенням на справедливий судовий розгляд.

Крім того вказав, що попросив працівника поліції, щоб йому надали можливість скористатись допомогою адвоката, що не було зроблено, чим грубо порушено його право на отримання правової допомоги. Окрім цього, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить зазначення долучених доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , тому в суду не було можливості встановити вину правопорушника та притягнути його до відповідальності. Однак в порушення вимог чинного законодавства судом лише зазначено, що диск із відеозаписами відповідає вимогам КУпАП.

Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення в графі свідки чи потерпілі, не зазначено даних свідків, та не зазначено про проведення відеофіксації правопорушення. Наданий оптичний диск із відеозаписом є неналежним доказом, у зв`язку із відсутністю інформації в протоколі про адміністративне правопорушення про технічний пристрій, яким здійснено відеофіксацію. Інших доказів на підтвердження його вини в порушенні вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП до матеріалів справи не надано.

Зазначив, що в даному випадку він дійсно вчиняв сварку із поліцейським, при цьому жодних дій спрямованих на невиконання законних вимог та розпоряджень поліцейського він не вчиняв, оскільки такі не надходили. На місці події були присутні два поліцейських, в подальшому прибув ще один екіпаж, однак суперечка відбулась із поліцейським Тарасенком О., через особисті неприязні відносини, що не може вважатись непокорою законній вимозі поліцейського. При затриманні до нього було застосовано спеціальний засіб наручники, затримано та доставлено до службового автомобіля поліції з порушенням норм КУпАП. Так, до матеріалів не долучено протокол затримання, оскільки такий взагалі не складався. В оскаржуваній постанові судом першої інстанції не наведено доказів, які беззаперечно вказували на порушення ним вимог ст. 185 КУпАП, при цьому суд лише обмежився загальним формулюванням, що його вина доведена.

За наведених обставин вважає дії працівників поліції незаконними, що є підставою для закриття провадження по справах про адміністративні правопорушення щодо нього відповідно до вимог, встановлених п. 1 ст. 247 КУпАП .

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Кугутюк О. В. підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Кугутюка О. В., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Тульчинський районний суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 185, ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 463205 від 09.10.2021, який за змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у якому викладені обставини і суть правопорушення, передбаченого ст. ч. 1 ст. 130 КУпАП складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, приєднаного до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, яким засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспекторів патрульної поліції, який приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, що долучений до матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та не заперечував щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, що зафіксовано на 01:42 год. відеозапису.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку.

Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Отже, суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що участь двох свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан сп`яніння, є обов`язковою умовою.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку від огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частинами 2, 4, 6 статті 62 «Про Національну поліцію», передбачено що, законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Поліцейський надає пояснення з приводу справ та матеріалів, які перебувають у нього в провадженні, а також надає їх для ознайомлення лише у випадках та в порядку, визначених законом.

Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за статтею 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків.

Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок та діють від імені держави.

Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням, невиконанням вимог, намаганням до втечі та іншими діями чи бездіяльністю.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівникам поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Наведені вище обставини свідчать про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення та додані до нього в якості доказів документи надали можливість суду першої та апеляційної інстанції дійти висновку щодо перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законності вимог працівників поліції, та встановити протиправність дій ОСОБА_1 в межах фактичних обставин правопорушення, викладених в протоколі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції обґрунтовані достатньо переконливими, чіткими, узгодженими між собою, належними та допустимими доказами, наявність яких не залишає сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП та статті 180 КУпАП. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 та статті 185 КпАП України, а відтак постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко