Справа № 461/1419/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 33/811/660/22 Доповідач: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці Кирчея Юрія Ярославовича на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2022 року,

з участю представника митниці Зирянова О.Ю.

в с т а н о в и в:

цією постановою провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст.472 МК України закрито.

Вилучений, згідно протоколу про порушення мирних правил №2694/20900/21 від 21 грудня 2021 року, товар (окрім двох упаковок Моцарелла фіорділатте Джуліенне вагою по 30 кг кожна) повернуто ОСОБА_1 або уповноваженій ним особі для вивезення за межі митної території України або для здійснення митного оформлення; дві упаковки Моцарелла фіорділатте Джуліенне вагою по 30 кг кожна, повернуто за належністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 або уповноваженій ними особі, по одній упаковці кожній, для вивезення за межі митної території України або для здійснення митного оформлення.

Згідно постанови судді, відповідно до протоколу про порушення митних правил №2694/20900/21 від 21 грудня 2021 року, близько 18 години 00 хвилин в зону митного контролю на в`їзд в Україну по смузі руху «червоний коридор» пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці заїхав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 315», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому громадянин ОСОБА_1 слідував як водій.

Для здійснення митного оформлення громадянин ОСОБА_1 , подав митну декларацію, в якій заявив про наявність у нього особистих речей у кількості 8 коробок.

Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів які є обов`язкові для письмового декларування або товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 089», під час проведення митного огляду транспортного засобу, в багажному відділені транспортного засобу (без ознак приховування) було виявлено незадекларований за встановленою формою товар, без ознак використання, а саме: взуття жіноче в асортименті, загальною кількістю 11 пар, та сир «Моцарелла» в упакуванні виробника вага брутто 78 кг, нетто 72 кг. Даний товар громадянин ОСОБА_4 визнав своєю власністю.

Про наявність зазначеного товару громадянин ОСОБА_1 у процесі декларування не заявив та у митній декларації не вказав, тобто порушив ст. 257 Митного кодексу України.

Таким чином, громадянин ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України вищевказаний товар шляхом недекларування, тобто, не заявивши за встановленою формою точні відомості про нього, а саме про його наявність та кількість.

Даний товар, у встановленому порядку не був задекларований і був виявлений під час проведення митного контролю транспортного засобу.

В апеляційній скарзі представник Львівської митниці Кирчей Ю.Я. покликається на те, що висновок суду першої інстанції є помилковим та необгрунтованим, а сама постанова необ`єктивна, безпідставна. Зазначає, що ОСОБА_4 у своїх поясненнях свідомо визнав взуття та сир своєю власністю і про необхідність декларування не знав. Стверджує, що відповідно до висновку експерта СЛЕД ДМСУ №-0073 від 31.01.2022 року загальна вартість вилученого товару становить 131105,24 гривні. Вважає, що адвокатом в судовому засіданні місцевого суду надано документ невідомого походження, який має сумнівний характер, відповідно до якої вартість товару становить 340 Євро, така вказана фактура не відповідає критеріям належності та допустимості доказів, оскільки не може бути доказом оплати за товар, поза як у матеріалах справи відсутній фіскальний чек, який є фінансовим документом суворої звітності. Звертає увагу на те, що місцевим судом, всупереч нормам ст. 251 КУпАП прийнято до уваги наданий вищевказаний документ, натомість не взято до уваги висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби.

Просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2022 року та винести нову, якою ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України та накласти на нього стягнення, передбачене санкцією даної статті в повному обсязі.

Будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду, ОСОБА_4 та його представник адвокат Кульматицька Г.Я. в судове засідання для участі у справі не з`явилися, проте, адвокат Кульматицька Г.Я. подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності та просила постанову суду першої інстанції залишити без змін, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності ОСОБА_4 та його представника адвоката Кульматицької Г.Я.

Заслухавши пояснення представника митниці Зирянова О.Ю. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.ст. 486 МК України та 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, в тому числі і порушення митних правил, є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Як вбачається зі ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил необхідно з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності ст. 251 КУпАП, ч.1 ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону при розгляді справи про порушення митних правил стосовно ОСОБА_4 в суді першої інстанції були дотримані.

Згідно з протоколом про порушення митних правил №2694/20900/21 від 01 грудня 2021 року у провину ОСОБА_4 ставиться недекларування за встановленою формою, передбаченою ст. 257 МК України, точних відомостей про найменування та кількість товару, що підлягає обов`язковому декларуванню.

Відповідно до ст. 472 Митного кодексу України, недекларування товарів. транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів,транспортних засобів.

Основним безпосереднім об`єктом правопорушення за даною нормою закону є встановлений порядок переміщення товарів та ТЗ через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність умислу чи необережності, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює, чи може та повинен передбачати обставини і характер незаконного недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність,найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупностіюридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Правила декларування визначені ст.ст. 257-269 Митного кодексу України.

Статтею 257 МК України, визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 Митного кодексу України, у разі вчинення порушення митних правил під час здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, передбачену Митним кодексом України адміністративну відповідальність в повній мірі несе декларант.

Згідно ч. 1 статті 374 МК України, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

На думку апеляційного суду, суддя місцевого суду прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, так як Львівською митницею не надано жодних належних та допустимих доказів для підтвердження наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, належним чином мотивуваши це у своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, відповідно до протоколу про порушення митних правил№2694/20900/21 від 21 грудня 2021 року, ОСОБА_4 в багажному відділені транспортного засобу (без ознак приховування) переміщував через митний кордон України незадекларований товар, а саме: взуття жіноче в асортименті, загальною кількістю 11 пар, та сир «Моцарелла» в упакуванні виробника вага брутто 78 кг, нетто 72 кг.

Вартість виявленого та вилученого товару, відповідно до Висновку СЛЕД ДМСУ № -0073 від 31.01.2022 року, складає 131105 гривень 24 копійки.

Однак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги вищевказаний висновок, оскільки ринкова вартість товару, що переміщувався 21 грудня 2021 року через митний кордон України встановлена лише за умови його відповідності нанесеному на ньому маркуванню та вимогам нормативно-технічної документації, що експертом не перевірялось в процесі дослідження, а також з огляду на визначення вартості товару з мережі Інтернет. Крім того, всупереч Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 із змінами, у висновку експерта відсутні дані про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи.

Відповідно до рішення Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 №522/1029/18 висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідома неправдивий висновок, і що такий висновок підготовлено для подання до суду.

Відтак, перевіривши та оцінивши надані сторонами по справі докази щодо вартості вилученого товару, апеляційний суд вважає, що місцевий суд прийшов до обгрунтованого переконання, що висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України № -0073 від 31 січня 2022 року, згідно якого вартість безпосередніх предметів правопорушення становить 131105 грн. 24 коп. не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці, у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім цього, відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а згідно п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції підставно взято до уваги, долучені до матеріалів справи, копії рахунків-фактур наданих італійською фірмою, перекладених на українську мову, відповідно до яких фактурна вартість переміщуваного 21 грудня 2021 року товару, а саме: взуття в кількості 11 пар становить 340 євро, а вартість сиру «Моцарелла» в кількості 12 кг - 18 євро, тобто сумарна вартість товарів, що перевозилася ОСОБА_4 становить 358 євро, а загальна вага не перебільшує 20 кг.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , як водій, здійснював перетин митного кордону України разом із чотирма пасажирами, з якими у восьми коробках без приховування переміщували спільний товар, який не належав виключно водію, а належав також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідчать рахунки-фактури. у яких наведено дані про придбання даного сиру іншими особами ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ).

Відтак, переконливі докази того, що у ОСОБА_4 був умисел на переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних відомостей про товар, матеріали справи не містять, так як ОСОБА_4 здійснював перевезення товару сумарна вартість якого становить 358 євро та вагою близько 20 кг, що не перевищує законодавчо встановлений еквівалент вартості переміщуваних товарів у сумі 500 євро та ваги 50 кг., а отже, не мав обов`язку декларувати переміщуваний товар.

Отже, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутні ознаки порушення митних правил, передбачені ст. 472 МК України, оскільки дії ОСОБА_4 не містять складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків ("Коробов проти України" від 21.10.2011 року).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Враховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, на думку апеляційного суду, обов`язок доказування обставин, викладених у протоколі покладається саме на митний орган. У той час, докази долучені митним органом на підтвердження вини ОСОБА_4 не доводять факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, перевіривши доводи апеляційної скарги і оцінивши надані сторонами по справі докази щодо доведеності вини ОСОБА_4 апеляційний суд вважає, що викладені у протоколі про порушення митних правил №2694/20900/21 обставини не знайшли свого підтвердження та спростовуються перевіреними місцевим судом доказами, які у своїй сукупності свідчать про безпідставність, необґрунтованість та необ`єктивність висновків митного органу.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопоркушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Таким чином, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби Кирчея Ю.Я. - залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2022 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України закрито - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.