Провадження № 33/824/15/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 січня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правовопрушення за апеляційною скаргою захисника Харчука Олександра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України,

мешкає: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Відповідно до вказаної постанови 18 вересня 2021 року о 01 годині 20 хв. ОСОБА_1 на Мінському проспекті 8 у м.Києві керувала транспортним засобом «ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову судді Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2021 року захисник Харчук.О.П.в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови, поверхневий розгляд справи без повного всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння ні на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, ні у закладі охорони здоров`я, що свідчить про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130

- 2 -

КУпАП. Суд не звернув уваги на те, що протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 було складено за відсутності двох свідків, що суперечить ч.6 ст.266 КУпАП, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103, п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року та п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами Українизаконодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», які вказують на необхідність складання протоколу у присутності двох свідків. Окрім того, протокол містить недостовірні відомості щодо часу керування ОСОБА_1 автомобілем, зокрема у протоколі вказано 01 год.20 хв., в той час як із 00 год. 54 хв. автомобіль вже не рухався. Наведене свідчить про те, що протокол не може бути визнаний належним доказом, що підтверджується рішенням ЄСПЛ у справі «Карелін проти Російської Федерації». Працівниками поліції порушено процедуру застосування відеореєстраторів, оскільки не проводилась безперервна відеофіксація обставин виявленого правопорушення, що суперечить Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, згідно п.5 розділу II якої, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. На порушення вимог закону та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 не було видане направлення на огляд до закладу охорони здоров`я.

В суді апеляційної інстанції захисник Харчук О.П. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати постанову суду як незаконну. Вважав за можливе розглядати справу у відсутність його підзахисної.

Від ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про розгляд справи, клопотання про відкладення розгляду не надходило.

Вислухавши захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

- 3 -

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , яка реалізувала своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодилася нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ,яка 18 вересня 2021 року на Мінському проспекті 8 у м.Києві керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції відмовилася.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустила порушення п.2.5 ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 337583 від 18 вересня 2021 року, відповідно до якого 18 вересня 2021 року о 01 годині 20 хв. ОСОБА_1 на Мінському проспекті 8 у м.Києві керувала транспортним засобом «ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася;

- на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника Управління патрульної поліції ГУНП в м.Києвіі, що здійснював 18 вересня 2021 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 ,

- 4 -

де також зафіксована ідсутність згоди останньої на проходження огляду на стан сп`яніння як на місці за допомогою спеціального технічного пристрою, так і в медичному закладі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, виявлені працівниками поліції 18 вересня 2021 року у ОСОБА_1 в розумінні п.2, 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, або за наявності заперечень особи в закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 .

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скраги про неврахування судом того факту, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння ні на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, ні у закладі охорони здоров`я, що свідчить про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

Суддею першої інстанції таким доводам дана належна оцінка, з якою апеляційний суд погоджується. Незгода з оцінкою суддею доводів захисника не означає відсутність такої оцінки.

Такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи файлами відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, на яких чітко зафіксована відстність згоди ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Зокрема, з доданого до адміністративного протоколу відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що 18 вересня 2021 року об 01 годині 00 хв. було зупинено автомобіль марки «ЗАЗ 110247», р.н. НОМЕР_1 , яким керувала водій ОСОБА_1 . На вимогу працівників поліції надати документи зазначила, що залишила сумку з документами вдома. Вказала, що водійського посвідчення не має, так як воно знаходиться у ТСУ МВС № 8042 у процесі заміни після двох років. В подальшому особу ОСОБА_1 встановлено за допомогою додатку «Дія». З огляду на виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 працівниками поліції неодноразово пропонувалося останній пройти

- 5 -

огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 не відповідала нічого. Окрім того, з відеозаису вбачається, що на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд ОСОБА_2 неодноразово пропонувала працівникам поліції вирішити це питання як вона висловлювалася - «іншим шляхом». На запитання працівника поліції чи буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі зазначила, що в цьому не має потреби (01:03:25). Зазначила, що проїхала лише декілька кілометрів, так вийшло. На запитання працівника поліції, в якій кількості вживала алкогольні напої зазначила «Я не вживала так, щоб не їхати за кермом і збивати людей поперед себе» та «Я не п`яна в зюзю, щоб збивати людей». Згідно відеозапису ОСОБА_1 працівниками поліції роз`яснено наслідки відмови від проходження медичного обстеження на стан сп`яніння. Також, ОСОБА_1 у встановленому порядку було роз`яснено права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, при цьому останн зауважила працівникам поліції, що гарно обізнана, як справа розглядається в суді зазначила: «Ви мені будете розповідати, як справа розглядається в суді», що зафіксовано на відеозапису о 01:32 год.

Наведене спростовує доводи захисника про відсутність доказів відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що у розумінні ч.1 ст.130 КУпАП відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння може бути виражена як шляхом безпосереднього повідомлення особою про відмову, так і шляхом відсутності згоди на проходження такого огляду, вираженої у формі висловлювань або мовчазної поведінки особи.

Отже, намагання захисника обгрунтувати недоведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння нечіткістю її висловлювань та переважно мовчанням на пропозицію поліцейського пройти огляд недоречні. На досліджених судом відеозаписах із відеореєстраторів працівників поліції чітко вбачається, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Зокрема, як вище вказувалося на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на місці ОСОБА_2 неодноразово пропонувала працівникам поліції вирішити це питання як вона висловлювалася - «іншим шляхом», а на запитання працівника поліції чи буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі зазначила, що в цьому не має потреби (01:03:25).

Відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги, суд враховує, що на вимогу праціників поліції ОСОБА_1 мала беззастережно виконати їх законну вимогу і або пройти огляд на місці, або у випадку незгоди із оглядом на місці пройти такий огляд у медичній установі, а не висувати у відповідь на їх вимогу пропозиції вирішити це питання «іншим шляхом», або не відповідати на пропозиції огляду. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходженя огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те що суд не звернув уваги на складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за відсутності двох свідків, що суперечить ч.6 ст.266 КУпАП, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103, п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року та п.27 постанови

- 6 -

Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами Українизаконодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», які вказують на необхідність складання протоколу у присутності двох свідків, не грунтуються на законі.

Законом України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», який набрав чинності 17 березня 2021 року, до ч.2 ст.266 КУпАП, яка врегульовувала процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`янінні на місці, внесено зміни. Зокрема, якщо в попередній редакції присутність двох свідків під час огляду була обов`язковою, то в нинішній редакції ч.2 ст.266 КУпАП достатньо відеозапису, і лише в разі неможливості застосування відеозапису огляд проводиться у присутності двох свідків.

В даній справі до протоколу про адмністративне правопорушення додані докази у вигляді файлів відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, які проводили оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Вказані відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушеннясвідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та вимог ст.266 КУпАП. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КупАП.

Наведені захисником положення Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкції від 07 листопада 2015 року та п.27 постанови Пленуму Верховного Суду Україи № 14 від 23 грудня 2005 року, які вказують на необхідність складання протоколу щодо огляду на стан сп`яніння або відмови від проходження такого огляду у присутності двох свідків по-перше, були прийняті виключно на підставі відповідної редакції ч.2 ст.266 КУпАП, яка вказувала на обов`язкову присутність двох свідків під час огляду.

По-друге, дана норма була змінена Законом України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», а відтак у випадку суперечності між законом і підзаконним нормативним актом застосовується нормативний акт, який має вищу юридичну силу і яким в даному випадку є закон - ч.2 ст.266 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол містить недостовірні відомості щодо часу керування ОСОБА_1 автомобілем, зокрема у протоколі вказано 01 год.20 хв., в той час як із 00 год. 54 хв. автомобіль вже не рухався, що на думку захисника свідчить про те, що протокол не може бути визнаний належним доказом, що підтверджується рішенням ЄСПЛ у справі «Карелін проти Російської Федерації», безпідстані.

В даному випадку захисником помилково ототожнено час зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції із часом фіксування її відмови від проходження огляду. Як вище вказувалося піля зупинки певний час за відсутності водійського посвідчення у ОСОБА_1 поліцейським встановлювалася її особа, піля чого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, і лише після цього неодноразово було запропоновано пройти огляд як на місці, так і в медичній станові. І лише після відмовискладено протокол.

Доводи апеляційної скариг про те, що працівниками поліції порушено процедуру застосування відеореєстраторів, оскільки не проводилась безперервна відеофіксація обставин виявленого правопорушення, що суперечить Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом

- 7 -

МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, згідно п.5 розділу II якої, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, апеляційний суд відхиляє як непобгрунтовані.

До матеріалів справи додано відеозапис на якому відображаються події щодо зупинки автомобіля марки «ЗАЗ 110247», р.н. НОМЕР_1 , яким керувала водій ОСОБА_1 , їїповедінки та відмови від проходження огляду, чого цілком достатньо для прийняття рішення.

Ні Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року, ні Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року не містять приписів про обов`язкове долучення до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення повного відео з моменту зупинки.

Так згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 рокудо протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Поліцейським долучено до протоколу необхідні фрагменти відеофайлів, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

При цьому посилання захисника на непроведення поліцейським безперервної відеофіксації обставин виявленого правопорушення є лише здогадами захисника, які не підтверджені належними доказами, зокрема матеріалами службової перевірки тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що на порушення вимог закону та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 не було видане направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

Відповідно до п.3 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУкраїни від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

- 8 -

Згідно п.6 вказаного Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а згідно п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічні положення містить п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, згідно якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, наведені нормативні документи не передбачають видачу направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння особі, яка відмовилася від такого огляду, про що вірно вказав суддя першої інстанції у постанові.

Як вище вказувалося ОСОБА_1 , у якої після зупинки було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, вказавши, що в цьому немає потреби, що у свою чергу тягне складання відповідного протоколу, а не видання направлення на огляд як помилково вважає захисник.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в її діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення парвопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законнним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з

- 9 -

вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обгрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцієюч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2021 рокує законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника захисника Харчука Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАПта накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко