Справа № 308/713/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
11.01.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДМС Селеша О.Я., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, закордонний паспорт НОМЕР_1 від 27.01.2016 року, орган, що видав 4615,
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 указує на те, що постанова суду є необґрунтованою та незаконною. Вважає, що суд не врахував у повній мірі те, що митний орган при складанні протоколу про порушення митних правил не зважив товар, не визначив його вартості і не встановив фактичні обставини його переміщення через митний кордон України. Стверджує, що він обрав формою проходження митного контролю смугу руху «червоний коридор», усно заявив працівнику митниці про переміщуваний ним товар, який важив менше 50 кг і коштував менше 500 Євро, а тому товар не підлягав письмовому декларуванню, що доступ до товару нічим не утруднювався. Вказує і на те, що вартість товару була визначена тільки згодом після складення на нього протоколу за порушення митних правил за ч. 1 ст. 472 МК України, що висновок спеціалізованої лабораторії митниці не є висновком судової товарознавчої експертизи і визначена експертом вартість товару є надуманою. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника митниці Селеша О. Я., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з беззаперечним та точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з приписами ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами…., протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта та іншими документами.
Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права були дотримані, що місцевий суд всебічно та повно дослідив фактичні обставини справи, а відтак прийняв обґрунтоване, справедливе та законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що факт порушення ОСОБА_1 митних правил, у постанові судді місцевого суду зазначено правильно, кваліфікація його дій за ст. 472 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові та перевіреним в апеляційному суді доказам.
Відповідальність за ст. 472 МК України передбачена за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Зазначені у протоколі обставини також підтверджуються і копіями акту проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, а також доданих до нього фотоматеріалів (а. с. 6-9), митною декларацією від 02.12.2019 (а. с. 10), доповідною запискою головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Тиса» Бедратого І. Ю. (а. с. 15-16), описом предметів, затриманих за ознаками ст. 472 МК України у гр. ОСОБА_1 (а. с. 19-20).
Так, у матеріалах справи відсутні дані про декларування указаного товару, в тому числі, у митній декларації не міститься даних про цей товар (а. с.10). При цьому, ОСОБА_1 у своїх поясненнях підтвердив, що про наявність вказаних товарів письмово та усно не заявляв працівникам митного органу, оскільки про існування цих речей не знав.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 472 МК України правопорушення, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях апелянта складу цього правопорушення та закриття провадження у справі, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
З цих підстав апеляційний суд визнає непідтвердженими твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 , обравши формою проходження митного контролю «червоний коридор», нібито усно заявив працівнику митниці про переміщуваний ним товар, який важив менше 50 кг і коштував менше 500 Євро, а тому, на його думку, виявлені митним органом речі не підлягали письмовому декларуванню. Доводи в цій частині спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, у тому числі і письмовими поясненнями особи, щодо якої складно протокол про порушення митних правил, у яких ОСОБА_1 чітко вказав, що: «На митний пост «Тиса» я заїхав у смугу руху «червоний коридор». Заповнив митну декларацію, у якій вказав свої паспортні дані та дані про транспортний засіб. Під час митного контролю було виявлено предмети одягу, про які я не заявив письмово, оскільки не знав про їх існування». Отже, доводи про те, що ОСОБА_1 на митному кордоні було усно заявлено про переміщуваний ним товар - не знайшли своє підтвердження, є такими, що не узгоджуються ані з письмовими, власноручно написаними поясненнями апелянта, ані з іншими доказам, які містяться у матеріалах справи, тому апеляційним судом ці твердження відхиляються.
Не бере до уваги апеляційний суд і доводи апеляційної скарги про те, що митний орган при складанні протоколу про порушення митних правил не зважив товар, не визначив його вартість і не встановив фактичні обставини переміщення цього товару через митний кордон України. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил за ст. 472 МК України, а саме за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України. Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних відомостей про переміщуваний ним через митний кордон товар, який у такій кількості підлягає обов`язковому письмовому декларуванню та оподаткуванню. Апеляційний суд бере до уваги те, що у протоколі про адміністративне правопорушення конкретизовано найменування товару та кількість (7 штук) виявленого митним органом товару іноземного виробництва, водночас вказано, що вартість вилученого товару потребує додаткової оцінки із залученням спеціаліста - експерта.
Доводи апелянта про те, що висновок спеціалізованої лабораторії митниці не є висновком судової товарознавчої експертизи і визначена експертом вартість товару є надуманою, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 495 МК України та ст. 251 КУпАП доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються також висновком експерта. Відповідно до ч. 1 ст. 515 МК України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.
Під час розгляду справи місцевим судом та при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 не вказував на будь-які порушення вимог законодавства при проведенні вищевказаної експертизи, а також не надав докази, які свідчать про неправильність чи неповноту проведення та складання зазначеного вище висновку.
Згідно ч. 2 ст. 515 МК України, особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції врахувавши обставини справи, характер вчиненого правопорушення, дав належну оцінку наявним доказам, відтак правильно застосував щодо ОСОБА_1 вид та розмір стягнення в межах санкції ст. 472 МК України, а тому накладене на ОСОБА_1 стягнення є таким, що відповідає, як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, є справедливим і таким, що відповідає, передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, і на такі стороною захисту в апеляційній скарзі не вказується.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, призначати експертизи, тощо; те, що з метою підтвердження зазначених у апеляційній скарзі доводів стороною захисту не заявлялось клопотань про приєднання або витребування доказів по справі, про призначення експертизи, тощо, і до апеляційної скарги не додано доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 472 МК України адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 , - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН