ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/84/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Сафронова Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Сафронова Д.А. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 23 лютого 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресом: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення:

- за ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави;

- за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 36 КУпАП, остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 28.11.2020 р. о 00 год. 30 хв., керував автомобілем «Geely», д/н НОМЕР_1 , по вул. Тюрінська, 36 у м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився в медичному закладі КНП ХОР «ОНД». Крім того, ОСОБА_2 28.11.2020 р. о 00 год. 30 хв. керуючи автомобілем «Geely», д/н НОМЕР_1 , по вул. Тюрінська, 36 у м. Харкові в стані алкогольного сп`яніння, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ГАЗ 21, д/н НОМЕР_2 , який зупинився попереду. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

28.11.2020 р. було складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205652 та ОБ №205653.

В своїй апеляційній скарзі захисник Сафронов Д.А. просить судову постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням чинного законодавства, є незаконною і необґрунтованою, оскільки суд допустив порушення обов`язку щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, докази у справі є неналежними та недопустимими, судом не доведено наявність події та складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що працівники поліції допустили порушення при складанні матеріалів адміністративної справи та при направленні ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу. Крім того, апелянт вказує на те, що справа розглянута з порушенням територіальної підсудності, оскільки, як зазначено в протоколах про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП події за фактичних обставинах цієї справи відбувалися по вул. Тюрінській, 36, і вул. Веринській, 11, у м. Харкові, тобто на території Московського району м.Харкова. Також зазначає, що висновки суду про те, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , зареєстровано по вул.Шевченка у м.Харкові, є безпідставними, так як цей автомобіль перебуває на реєстрації у Донецькій області.

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не з`явився, але судом апеляційної інстанції направлялася судова повістка зі зворотним повідомленням, яка повернулася до канцелярії суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 85, 92-94).

До початку апеляційного розгляду захисник Сафронов Д.А. повідомив суду, що його процесуальна позиція узгоджена з ОСОБА_1 та просив провадити апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення без його підзахисного, оскільки останній не може брати участь у судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю на роботі.

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Сафронов Д.А. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 23.02.2021 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної додаткової можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

За таких обставини та враховуючи думки захисника Сафронова Д.А., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 , який без поважних причин не з`явився до суду апеляційної інстанції та не надав клопотань про відкладення апеляційного розгляду, з урахуванням та в межах доводів, які містяться в апеляційній скарзі, і наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Сафронова Д.А., який підтримав свої апеляційні скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги захисника Сафронова Д.А., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Так, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується докази, а саме відомостям, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №205653 від 28.11.2020 року (арк. 32); схемі місця ДТП, що сталася 28.11.2020 року (арк.33), письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 (арк.34) та свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (арк. 35, 36).

Так, п. 13.1 ПДР України передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Зокрема, судовим розглядом встановлено, що відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №205653 від 28.11.2020 року встановлено, що ОСОБА_2 28.11.2020 р. о 00 год. 30 хв. керуючи автомобілем «Geely», д/н НОМЕР_1 , по вул. Тюрінська, 36 у м. Харкові, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ГАЗ 21, д/н НОМЕР_2 , який зупинився попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків та порушено ОСОБА_2 вимоги п. 13.1 ПДР України (арк.32).

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі, ОСОБА_2 відмовився ознайомитися, про що відомості протоколу та письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (арк. 32, 35, 36).

Крім того, відповідно до відомостей зафіксованих в схемі місця ДТП від 28.11.2020 року, об`єктивно вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Geely», д/н НОМЕР_1 , отримав пошкодження своєї передньої частини, а автомобіль ГАЗ 21, д/н НОМЕР_2 , - пошкодження заднього бамперу (арк.33).

Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ними протоколу та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, цей протокол та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії службових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_2 або його захисником Сафроновим Д.А. не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівника поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівника поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у схемі місця ДТП.

Крім того, потерпілий ОСОБА_3 надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 28.11.2020 р. о 00 год. 30 хв. він рухався на своєму автомобілі ГАЗ 21, д/н НОМЕР_2 , по вул. Тюрінська, 36 у м. Харкові зі сторони метро Київська в сторону вул. Веринської. Зупинившись на світлофорі, через декілька секунд він відчув удар в задню частину свого авто. Коли він вийшов з автомобіля, він побачив, що в його авто «в`їхав» автомобіль «Geely», д/н НОМЕР_1 , водій якого намагався з ним домовитися з приводу відшкодування матеріальних збитків внаслідок ДТП. В цей момент під`їхав екіпаж патрульної поліції, яким він розповів хто керував транспортними засобами в момент дорожньо-транспортної пригоди. Також ОСОБА_3 зазначив в своїх письмових поясненнях, що, на його думку, водій автомобіля «Geely» перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в нього були порушення мови (арк.34).

Ані в своїй апеляційній скарзі, ані під час апеляційного розгляду захисником Сафроновим Д.А. не надано доказів, які підтверджували, що зіткнення між автомобілями «Geely», д/н НОМЕР_1 , та ГАЗ 21, д/н НОМЕР_2 , сталося внаслідок порушення потерпілим ОСОБА_3 або іншої особи вимог ПДР України, а також інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 не керував автомобілем «Geely», д/н НОМЕР_1 .

Крім того, захисник Сафронов Д.А. не заявляв будь-яких клопотань щодо допиту потерпілого ОСОБА_3 , свідків цій справі або працівників поліції, що складали адміністративний матеріал за протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №205653 від 28.11.2020 року.

Викладені обставини свідчать про те, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, допустивши зіткнення автомобілів.

Таким чином, посилання захисника Сафоронова Д.А. про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, або невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що досліджені в ході судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції письмові докази в своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення ним вимог п. 13.1 ПДР України, внаслідок чого сталася подія ДТП між транспортним засобом під його керуванням та автомобілем ГАЗ 21, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника Сафоронова Д.А. на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Крім того, переглядаючи постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 23.02.2021 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в межах поданої апеляційної скарги апелянта, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9а.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, вина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд підтверджується доказами, а саме на відомостями, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205652 від 28.11.2020 року (арк.2); висновку лікаря-нарколога КНП ХОР ОНД щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №2335 від 28.11.2020 року (арк. 4); письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 (арк.34) та свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (арк. 35, 36), а також на відеозаписі події з камер працівників поліції (арк.8).

Вказуючи про незаконність та протиправність дій працівників поліції при складанні протоколу, апелянт не надає будь-яких доказів щодо оскарження цих дій. Більш того, захисник Сафоронов Д.А. ґрунтує свої доводи щодо незгоди з рішенням на своїх суб`єктивних оціночних твердженнях щодо фактичних обставин події, що зафіксована у протоколі. Натомість вся сукупність відомостей, що є наявними в матеріалах цієї справи свідчить про наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205652 від 28.11.2020 року (арк. 2), ОСОБА_2 28.11.2020 р. о 00 год. 30 хв. по вул. Веринська, 11 у м.Харкові керував автомобілем «Geely» д/н НОМЕР_1 , (став учасником ДТП), з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Згідно протоколу медичного огляду №2335, водій транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України (арк.2).

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі, ОСОБА_2 відмовився ознайомитися, про що відомості протоколу та письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (арк. 2, 35, 36).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився в медичному закладі КНП ХОР «ОНД». Згідно висновку лікаря-нарколога КНП ХОР ОНД щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №2335 від 28.11.2020 року, ОСОБА_2 28.11.2020 року о 01 год. 15 хв. перебував в стані алкогольного сп`яніння (арк.4).

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205652 від 28.11.2020 року та висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість №2335 від 28.11.2020 року складені уповноваженими державними особами. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що дії службових осіб, які складали цей протокол та висновок, ОСОБА_2 або його захисником оскаржувалися до керівництва поліції чи медичного закладу з метою проведення службової перевірки, а також в порядку КАС України, що унеможливлює будь-які посилання про незаконність дій працівника поліції та лікаря-нарколога.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що дії працівників поліції та лікаря-нарколога під час складання протоколу стосовно ОСОБА_2 та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідали вимогам чинного законодавства, а твердження апелянта щодо незаконності дій працівників поліції та лікаря-нарколога розцінюється як спосіб захисту.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проведення огляду до медичного закладу, не є підставою для визнання огляду недійсним, оскільки відомості щодо направлення на огляд зазначені у висновку, а саме ким та коли ОСОБА_2 був направлений до медичного закладу (арк.4). Крім того, відповідне направлення залишається в медичному закладі після огляду особи на стан сп`яніння.

Не відсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_2 не спростовує висновків суду щодо вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, зазначеними у постанові суду.

Крім того, потерпілий ОСОБА_3 надав письмові пояснення, в яких зазначив, що що, на його думку, водій автомобіля «Geely» перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в нього були порушення мови (арк.34).

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомляли ОСОБА_2 наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснювали його процесуальні права та наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він погодився. З цього відеозапису також вбачається огляд ОСОБА_2 у лікаря-нарколога КНП ХОР ОНД, на наслідками якого було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (арк.8).

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_2 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_2 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного вищезазначеного законодавства України, матеріали справи не містять та не надані вони захисником під час апеляційного розгляду, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.

Отже, апеляційні доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи повністю спростовуються відомостями вищезазначених письмових доказів та відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, а тому суд не приймає їх до уваги.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами захисника Сафронова Д.А., які містяться в його апеляційній скарзі та надані під час апеляційного розгляду, оскільки вони є суб`єктивними та необґрунтованими і спростовуються відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205652 від 28.11.2020 року, висновку лікаря-нарколога КНП ХОР ОНД №2335 від 28.11.2020 року, письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також на відеозапису події з камер працівників поліції, а тому суд вважає, що в такий спосіб ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та останній погодився такий огляд в закладі охорони здоров`я.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_3 від 04.07.2020 року внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України (арк.3).

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що ОСОБА_2 28.11.2020 р. о 00 год. 30 хв. по вул. Веринська, 11 у м.Харкові керував автомобілем «Geely» д/н НОМЕР_1 , (став учасником ДТП), з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Згідно протоколу медичного огляду №2335, водій транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_2 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з різних джерел, але узгоджуються між собою, та надав ним належну правову оцінку.

Крім того, будь-яких процесуальних порушень, допущених суддею районного суду, під час розгляду даної справи, в тому числі і тих про які вказує захисник Сафоронов Д.А. у своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає, правила територіальної підсудності не порушені, оскільки ділянка дороги по вул.Тюрінській у м.Харкові, на якій сталася подія ДТП згідно фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції, знаходиться на межі двох районів міста (Київського та Московоського) і на карті чітко не розмежована. При цьому належить зазначити, що адреса, що вказана у протоколах про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205652 та ОБ №205653 від 28.11.2020 р. і у схемі місця ДТП, є лише орієнтовною прив`язкою до будинку вулиці та не означає що ця подія відбувалася саме біля цієї будівлі, а з відомостей матеріалів справи чітко вбачається, що події відбувалися на ділянці дороги, яка знаходиться на межі двох районів міста, а тому, на переконання апеляційного суду, Київський районний суд м.Харкова правильно визначив територіальну підсудність розгляду цієї справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.2.9а Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Разом з цим, на підставі ч.8 ст.294 КУпАП, належить змінити оскаржувану постанову, а саме виключити з її мотивувальної частини висновки та вказівку суду першої інстанції про те, що справа може розглядатися за місцем реєстрації транспортного засобу, який зареєстровано по вул.Шевченка у м.Харкові, оскільки матеріали справи не містять відповідних відомостей та в протоколах про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205652 та ОБ №205653 від 28.11.2020 р. зазначено, що цей автомобіль має державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто має реєстрацію в Донецькій області.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Сафоронова Д.А. задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 23 лютого 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП змінити, виключивши з її мотивувальної частини висновки та вказівку суду першої інстанції про те, що справа може розглядатися за місцем реєстрації транспортного засобу, який зареєстровано по вул.Шевченка у м.Харкові.

В решті постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 23 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков