Справа № 264/2/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2022 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Литвиненко Наталя Вікторівна, розглянувши матеріали, що надійшли з Відділу поліції №1 Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , не працюючої, яка зареєстрована та фактично мешкає в АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.164 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ 416800 від 30.12.2021 року, 30 грудня 2021 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_1 , знаходячись у магазині без назви, здійснювала господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та здійснювала продаж алкогольної продукції без отримання ліцензії за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 свою провину не визнала, надала до суду письмові пояснення, в яких пояснила, що в день перевірки та складання протоколу вона не здійснювала господарську діяльність, а виконувала функції продавця та перебувала на стажуванні у фізичної особи-підприємця, прізвище якого їй невідоме. Про наявність або відсутність певних ліцензій на продаж продукції заявнику не було відомо. На цій підставі вказує, що вона не є суб`єктом вчинення правопорушення та з цих підстав просила закрити провадження у справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу і події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до зазначеної вище норми Закону об`єктивна сторона цього правопорушення характеризується діями, спрямованими на провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом. Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.

З аналізу наведених норм слідує, що частина 1 статті 164 КУпАП передбачає два самостійні склади правопорушення, які можуть існувати окремо один від одного. Перший це у випадку здійснення господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, другий це здійснення господарської діяльності без отримання ліцензії на певний вид діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем.

Таким чином наймана особа, яка не є посадовою особою та не здійснює господарську діяльність, не зобов`язана реєструватися суб`єктом господарювання та не може нести відповідальність за не вчинення таких дій, відповідно до частини 1 статті 164 КУпАП. Тобто автором протоколу не було належним чином встановлено особу, яка в дійсності здійснювала підприємницьку діяльність та помилково складено протокол відносно ОСОБА_1 , яка не є посадовою особою.

Стосовно другого самостійного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , а саме: провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, суд відзначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (в редакції 02.06.2015 року зі змінами від 16.05.2019 року) торгівля алкогольними напоями підлягає ліцензуванню відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Згідно з статтею 1 цього Закону ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку. Вказаний документ може бути видано лише суб`єктам господарювання.

Виходячи із системного аналізу вказаних нормативних актів, які регулюють порядок ліцензування та отримання дозволу (ліцензії) на здійснення торгівлі алкогольною продукцією, суб`єктом даного адміністративного правопорушення можуть бути фізичні особи, які досягли 18-літнього віку і зареєстровані як суб`єкти підприємницької діяльності (суб`єкти господарювання), а також посадові особи юридичних осіб, які здійснюють діяльність без відповідного дозволу (ліцензії).

Оскільки ОСОБА_1 не відноситься до таких осіб, тому не є суб`єктом даного виду адміністративного правопорушення та не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за його вчинення. Тому доводи ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а справа відносно неї підлягає закриттю.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд не знаходить законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП України через відсутність в її діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст.164 ч.1 КУпАП закрити за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду.

Суддя: Н. В. Литвиненко