Номер провадження: 33/813/149/22
Номер справи місцевого суду: 498/639/21
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гребеники Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

оскарженою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцяти тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Згідно з оскарженою постановою, 11 червня 2021 року, о 00:17 год., на прикордонному пункті пропуску с. Гребеники-Тирасполь водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel» д/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою приладу « Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати та закрити провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Апелянт посилається на те, що в зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення дату, час та місці, він дійсно знаходився біля прикордонного пункту, однак не керував автомобілем та не перебував у стані алкогольного сп`яніння. З огляду на це, він дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки поліцейські безпідставно звинуватили його в керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, апелянт зазначає, що судом безпідставно притягнуто його до адміністративної відповідальності, оскільки з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення до винесення постанови судом, сплило три місяці, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі ст.38 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови судді районного суду, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно з протоколом серії ДПР18 №503617 від 11.06.2021 року, водій ОСОБА_1 , 11.06.2021 року, о 00 год. 17 хв., на прикордонному пункті пропуску Гребеники-Тираспіль, керував транспортним засобом «Opel» номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини) та від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою приладу « Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №503617 від 11.06.2021 року ОСОБА_1 відмовився підписати, так само як надати пояснення.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були досліджені судом першої інстанції, та які не спростовані самим ОСОБА_1 , який також не зазначав про викладення в ним відомостей, що не відповідають дійсності. Крім того, факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не заперечується самим ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд. Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано як пройти огляд на газоаналізаторі «Драгер», так і у медичному закладі, його відмова від медичного обстеження беззаперечно в казує на наявність в його діях складу адміністративного правопороушення.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1), письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 4-5).

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 з приводу того, що на момент винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закінчилися строки, а тому у суду існували підстави для закрити провадження згідно з ч.2 ст.38 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

При цьому, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16 лютого 2021 року № 1231-IX внесені зміни до статті 38 КУпАП та її доповнено частиною шостою, наступного змісту: «Адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення».

Відповідно до Розділу II «Прикінцеві положення» вище вказаного Закону, він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон від 16 лютого 2021 року №1231-IX опубліковано у офіційному виданні (Голос України) 16.03.2021 року, тобто днем його набрання чинності є 17.03.2021 року.

Натомість, правопорушення ОСОБА_1 вчинено 11.06.2021 року, тобто більше ніж три місяці після того, як було встановлено новий строк притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду скарги та не ґрунтуються на вимогах закону, в тому числі щодо строку накладення адміністративного стягнення за ст.130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя районного суду дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський