Справа № 576/2724/21
Провадження № 3/576/25/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.22 м. Глухів

Суддя Глухівського міськрайонного суду Сумської області Сапон О.В., з участю секретаря Самойленко О.В., прокурорів Тумка Д.І., Степаненка О.В, розглянувши матеріали справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глухів Сумської області, українця, громадянина України, освіта вища, офіцера відділення оперативних чергових ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого: АДРЕСА_1 ,

- за ч.1 ст.172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , будучи тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до п.п. «г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, в порушення вимог п. 1-2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив у встановленому законом порядку безпосереднього керівника - Сумського обласного військового комісара про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час видання Наказу від 02.01.2020 №2 «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 та командира кадру військової частини НОМЕР_1 за грудень 2019 року», яким преміював самого себе, визначив собі розмір премії 35%, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав оскільки, на його переконання, він не вчиняв дій та не приймав ніяких рішень в умовах реального конфлікту інтересів, а тому не повинен був вживати заходів щодо врегулювання конфлікту інтересів. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 до реформування 31.10.2020 був відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_5 та знаходився на його фінансовому забезпеченні. Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю. Премія є складовою грошового забезпечення військовослужбовця. Розмір щомісячної премії встановлюється Міністерством оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ, та особливостей проходження військової служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Будучи тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 він безпосередньо підпорядковувався обласному військовому комісару. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 02.01.2020 №4 «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_5 за їх особистий внесок у загальні результати служби у грудні 2019 року» було встановлено премію за грудень 2019 року в тому числі і т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто йому. Лише після винесення вказаного наказу вищого командування ним було видано наказ від 02.01.2020 №2 «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 та командира кадру військової частини НОМЕР_1 за грудень 2019 року», яким було встановлено про виплату щомісячної премії військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 в тому числі зазначено (продубльовано) про преміювання т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто себе.

Отже, нарахування та виплату премії за грудень 2019 року у максимальних розмірах здійснював ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі наказу військового комісара від 02.01.2020 №4 який розповсюджується, у тому числі і на т.в.о. військових комісарів міських (районних) військових комісаріатів Сумської області. Тобто, підставою для нарахування та виплати йому премії за грудень 2019 року, як т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , був наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 02.01.2020 № 4.

Таким чином, під час видання ним зазначеного вище Наказу від 02.01.2020 №2 у нього був відсутній приватний інтерес, так як питання про його преміювання було вирішено його безпосереднім керівництвом. Відтак, у нього не було підстав повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, а тому в його діях відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Прокурори в судовому засіданні, кожен окремо, зазначили про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на доведеність його винуватості зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов до наступних висновків:

Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обгрунтоване і вмотивоване рішення.

Частиною першою ст.172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно з примітками до вказаної статті, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції"; під реальним конфліктом інтересів у цій статті слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією, є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

При цьому, відповідно до ст.1 цього Закону в частині визначення понять, реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовиим чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно зі статтею 28 Закону, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Підпунктом "г" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону до кола цих осіб віднесено військових посадових осіб Збройних Сил України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має військове звання майор, станом на 2 січня 2020 року тимчасово виконував обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону ОСОБА_1 є особою, на яку поширюються вимоги та обмеження, встановлені цим законом.

А, згідно з ч.1 ст. 28 Закону ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюються зобов`язання щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як тимчасово виконуючий обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , 02 січня 2020 року прийняв рішення, якими особисто собі встановив розмір премії 35%, а саме: Наказ від 02.01.2020 №2 «Про преміювання військовослужбовців Глухівського об`єднаного міського військового комісаріату та командира кадру військової частини НОМЕР_1 за грудень 2019 року».

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" премія є складовою грошового забезпечення військовослужбовця.

Розділом XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 визначено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Оскільки преміювання військовослужбовців, у тому числі і т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , не є обов`язковою складовою грошового забезпечення військовослужбовців, а здійснюється командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби, то під час прийняття рішення про преміювання себе у ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом (можливістю отримати матеріальне заохочення) та повноваженнями, які дають можливість впливати на вчинення дій, що впливає на неупередженість та об`єктивність прийняття рішення.

Тобто, видача наказу про надання премії не входить у систему виплати обов`язкового грошового забезпечення військовослужбовця та носить індивідуальний характер, який спрямований на задоволення матеріальної вигоди; преміювання самого себе і є приватним інтересом ОСОБА_1 , який об`єктивно суперечив його службовим повноваженням, про що відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» він був зобов`язаний повідомити у встановленому законом порядку безпосереднього керівника - Сумського обласного військового комісара.

Однак, як вбачається з матеріалів справи зокрема відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.11.2021 № 12/1191 ОСОБА_1 про наявність у нього конфлікту інтересів Сумського обласного військового комісара не повідомляв.

Водночас, видача наказу ОСОБА_1 про преміювання самого себе є вчиненням дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, вищезазначені обставини, встановлені в судовому засіданні, вказують на те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, датою вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, є 02.01.2020.

Згідно ч. 3 ст. 38 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

А відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зважаючи, що правопорушення вчинено ОСОБА_1 02.01.2020, а протокол про адміністративне правопорушення складено лише 07 грудня 2021 року, тобто більш ніж через 1 рік і 11 місяців з дня вчинення правопорушення, на момент розгляду справи минув строк накладення адміністративного стягнення, а відтак провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38, ч. 1 ст.172-7, ст. 247 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення на нього адміністративного стягнення.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана протягом 10 днів. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В. Сапон