Номер провадження: 33/813/65/22
Номер справи місцевого суду: 519/1069/21
Головуючий у першій інстанції Лемець С.П.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя Котелевський Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисника Апалько В.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Южного міського суду Одеської області від 09.11.2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий: АДРЕСА_1 , працюючого монтажником у ТОВ «Тенет»,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, -

встановив:

оскарженою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, 14.09.2021 року, близько 11:20 год., в АДРЕСА_2 , неналежно виконував батьківські обов`язки, щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній в месенджері «Вайбер» надсилав голосові та текстові повідомлення, з використанням грубої нецензурної лайки, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт вказує, що суд першої інстанції дав невірну оцінку доказам по справі та дійшов помилкового висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки диспозиція ч.1 ст.184 Куп АП не передбачає притягнення до відповідальності батьків малолітніх дітей, а тому він не є суб`єктом даного правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; ОСОБА_1 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Однак, суддя суду першої інстанції не дотримався вищевказаних норм закону та дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Так, за диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З огляду на те, що зазначена норма закону, порушення якої ставиться в провину ОСОБА_1 , є бланкетною, то при розгляді цієї справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду першої інстанції.

Об`єктом вказаного вище правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 року у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно саме неповнолітніх дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких обов`язків, батьків мають притягувати до відповідальності згідно з ч.1 ст.184 КУпАП (зокрема, про обов`язки, які щодо дітей повинні виконувати батьки, йдеться в ст.ст. 150, 180 СК України та ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Вказаний перелік обов`язків є вичерпним.

Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, як при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, так при розгляді його в суді першої інстанції була неправильно застосована норма матеріального права (ч.1 ст.184 КУпАП), оскільки поза увагою суду першої інстанції залишилась, зокрема обставина, що до відповідальності можна притягнути лише батьків неповнолітніх дітей, що прямо передбачено законодавцем у диспозиції ч.1 ст.184 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2021 року старшим інспектором СЮП ВП Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області Терпило М.К. був складений протокол серії ГР №367461 відносно ОСОБА_1 ,в якому зафіксоване адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно його змісту, 14.09.2021 року, приблизно об 11 год. 20 хв., ОСОБА_1 неналежно виконував свої батьківські обов`язки, щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній у месенджері «Viber» надсилав текстові та голові повідомлення, з використанням нецензурної лексики (а.с.3).

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 7, 184, 251, 280, 283, 284 КУпАП та виходив з того, що надані правоохоронним органом докази, у своїй сукупності, підтверджують вчинення вказаного правопорушення, тобто ухилення батька від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення виховання малолітньої дитини (а.с.1-10).

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на таке.

Виходячи із практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Апеляційний суд, оцінюючи протокол та інші докази, додані до нього правоохоронним органом, а також постанову суду першої інстанції, приходить до висновку про таке.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, тобто передбачених положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення за вказаною статтею має бути вказано які саме нормативні акти порушено і якими конкретно діями особи. Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який порушено та які саме дії вчинено (не вчинено), свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.

Однак у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не вказано, в чому конкретно полягає ухилення останнього від виконання ним обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання його сина, в яких його діях вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184КУпАП, та яке конкретне порушення вимог ст. 150 СК України мало місце.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктом правопорушень є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють.

При цьому, згідно ч.1 ст.32 ЦК України неповнолітньою особою - є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Частиною 2 ст.6 СК України встановлено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою дитиною, а його батьком є ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Таким чином, інспектором поліції при складанні протоколу та судом першої інстанції не були враховані положення диспозиції ч.1 ст.184 КУпАП, яка взагалі не передбачає відповідальність батьків малолітніх осіб.

Аналізуючи вищенаведені обставини справи та норми діючого законодавства, апеляційний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що така прогалина визначена законодавцем не може бути усунена судом апеляційної інстанції, оскільки являється прерогативою Верховної Ради України, яка вносить зміни до законодавства та приймає їх відповідно.

Суд першої інстанції, всупереч вимогам п.2 ч.1 ст.278 КУпАП, при підготовці справи до розгляду не вирішив питання чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та не повернув правоохоронному органу матеріали справи для належного складання протоколу, з метою подальшого притягнення винної особи до адміністративної відповідальності в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі п.2 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Южного міського суду Одеської області від 09.11.2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський