Справа № 372/1296/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2022 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Кравченко М.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розкішна Ставищенського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

по ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2022 року о 23 годині 32 хвилини в с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, по вул. Київській, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «DAEWOO LANOS» державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, за допомогою приладу «Drager Alkotest 6810», результат позитивний 2,33 промілле, чим порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При складенні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 пояснив, що вживав алкогольні напої на передодні.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що він керуючи транспортним засобом не перебував в стані алкогольного сп`яніння, підтвердив зазначені у протоколі обставини проведення огляду на стан сп`яніння та показники приладу після замірів, однак просив провадження закрити.

Захисник Святина І.А. під час розгляду справи подав клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Допитаний за клопотанням захисника в якості свідка ОСОБА_2 під час розгляду справи пояснив, що застосовуваний працівниками поліції прилад не пройшов належного обслуговування у компанії, де він працює.

Працівник поліції Гуцол В.А. під час розгляду справи пояснив, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідають дійсності, в протоколі відображено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, коли йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу він погодився, транспортний засіб було зупинено під час комендантської години через включені фари дальнього світла, які засліплювали зустрічний транспорт.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, працівника поліції, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважаю, що факт вчинення вказаного правопорушення підтверджується належними і допустимими доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 076065 від 26.05.2022 року, чеком алкотестера, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, актом вилучення посвідчення водія, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відтвореним під час розгляду справи відеозаписом огляду та іншими матеріалами справи.

Згідно ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

З пояснень свідків та особи, що притягується до адміністративної відповідальності, письмових доказів та відеозапису вбачається, що обставини зупинки транспортного засобу та поведінка водія на місці пригоди свідчили про достатність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння, тому дії працівників поліції ґрунтуються на законі.

Посилання сторони захисту на порушення поліцейськими Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (в подальшому Інструкція від 09.11.2015) слід визнати необгрунтованими, оскільки за результатами розгляду справи у суді не встановлено таких порушень Інструкції від 09.11.2015 року, які б ставили під сумнів результати тестування на алкоголь. Так, сам огляд був проведений відповідно до вимог зазначеної Інструкції. Результатами огляду із дотриманням діючого порядку встановлений факт алкогольного сп`яніння водія, що є вирішальною обставиною для його притягнення до відповідальності за порушення п. 2.9 а ПДР. Будь-яких доказів на спростування результатів тестування, тому сам факт перебування водія у стані сп`яніння у час і місці згідно протоколу залишився неспростованим. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у час і місці згідно протоколу також не оспорювався. Посилання на те, що ОСОБА_1 насправді не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі не мають правового значення для вирішення цієї справи, оскільки він притягується до адміністративної відповідальності не за порушення п.2.5 ПДР, а за інше порушення.

Відповідно до вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи сторони захисту зводились до критики наданих поліцією доказів, оцінки таких доказів як недопустимих і необ`єктивних, однак будь-яких доказів на спростування факту перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння під час складення протоколу, до суду не надано, тому позиція захисту оцінюється як непереконлива і необґрунтована. Оцінюючи сукупність доказів у цій справі, оцінюючи пояснення водія при складенні протоколу та в суді, вважаю, що факт керування автомобілем у стані сп`яніння об`єктивно підтверджується. Факт і обставини проведення огляду на місці зупинки ОСОБА_1 визнається, а письмовими доказами і відеозаписом підтверджується, зокрема з досліджених судом доказів вбачається, що за результатами вимірювання приладом ««Drager» було підтверджено перебування водія у стані сп`яніння та показники алкоголя 2,33 промілле, що свідчить про тяжкість стану сп`яніння. Доводів щодо відсутності підстав для проведення поліцією огляду на стан сп`яніння стороною захисту не представлено, а з досліджених доказів судом не вбачається. Посилання на відсутність свідків суд вважає необґрунтованими, оскільки подія сталась у комендантську годину, а право на захист було дотримано, зокрема й шляхом проведення відеозапису огляду. Посилання на пояснення свідка ОСОБА_2 суд вважає необґрунтованими, оскільки ця особа не була очевидцем зазначених у протоколі подій, а залучалась адвокатом до надання різного роду письмових висновків як представник юридичної особи, однак у цій справі в якості спеціаліста або експерта не залучався, тому співвіднесення наданих ним власних оціночних суджень щодо процедур використання застосовуваних в Україні поліцією приладів є сумнівними, тому не можуть покладатись в основу судового рішення. При цьому доводи сторони захисту щодо окремих неістотних недоліків використання приладів «Drager» поліцейськими в Україні не спростовують факту перебування у стані сп`яніння особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не спростовують об`єктивності результатів тесту саме у цій справі, не мають вирішального значення для висновку суду щодо винуватості чи невинуватості у скоєнні правопорушення, тому у сукупності із іншими доказами оцінюються як такі, що не свідчать про факт керування водієм автомобілем у тверезому стані, отже, як такі, що не можуть покладатись в основу судового рішення. Відтак подібні доводи сторони захисту є проявом захисної позиції з метою уникнення відповідальності за скоєне, однак є необгрунтованими.

Під час розгляду справи в суді, обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення спростовані не були, належних і допустимих доказів невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення суду не подано, тому суд вважає винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведеною.

Обставини, які відповідно до ст. 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення пом`якшували відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення обтяжували відповідальність, судом не встановлено.

На підставі сукупності досліджених доказів, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий і сімейний стан, наявність постійного місця проживання, виходячи з доведеності вини порушника та визнанні її останнім, вважаю за необхідне призначити стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки на думку суду застосування до нього саме такого виду адміністративного стягнення є достатнім заходом впливу для виправлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових правопорушень в подальшому.

Згідно ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 23, 27, 33, 34, 35, 40-1, 130, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Державної судової адміністрації України на рахунок № UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (УАП); отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106 судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення постанови з дня отримання її копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби та з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного відповідній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Строк пред`явлення до виконання постанови - три місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Суддя М.В.Кравченко