Справа № 451/723/22
Провадження № 3/451/429/22
ПОСТАНОВА

іменем України

27 липня 2022 року місто Радехів

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Куцик-Трускавецька О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли із Відділення поліції №1 Червоноградського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, працюючої в 16 РВЛК працівником ЗС (фельдшером), проживаючої в АДРЕСА_1 ,

за частиною 1 статті 173-2 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 , 15.07.2022 близько 17 год. 20 хв. в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно своєї тітки ОСОБА_2 , а саме ображала її нецензурними словами, погрожувала її фізичною розправою, чим завдала її шкоди психологічному здоров`ю, її дії кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду з`явилася. Вину у вчиненні інкримінованого їй діяння не визнала.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у належний спосіб, причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить наступних висновків.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (7 грудня 2017 року № 2229-VIII) визначено, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, окрім самого протоколу, додано:

рапорт помічника чергового Сахаревича А.Б. від 15.07.2022, яким отримано повідомлення від ОСОБА_2 про те, що за адресою АДРЕСА_1 , її племінниця ОСОБА_1 систематично вживає алкогольні напої та дебоширить;

заявою ОСОБА_2 від 15.07.2022, якою вона повідомила про вчинення стосовно неї домашнього насильства її племінницею ОСОБА_1 , яка образливо до неї чіплялася, висловлювалася в її бік нецензурними словами, схопила за волосся та вкусила за вказівний палець лівої руки, чим завдала фізичну біль, за що просить притягнути її до адміністративної відповідальності;

поясненнями ОСОБА_1 по суті правопорушення та даними нею у суді добровільно, за власної згоди, які не підтверджують обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення;

поясненнями ОСОБА_2 по суті адміністративного правопорушення.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду, не містить обов`язкових відомостей, визначених диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП.

Зокрема, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 в ході висловлювання нецензурними словами та погрожування фізичною розправою, завдала потерпілій шкоди психологічному здоров`ю, однак з письмових пояснень ОСОБА_1 не вбачається завдання потерпілій будь-якої шкоди і в чому саме вона проявилась.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону №2229, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Аналіз вищевказаної правової норми та її конструкції дає підстави для висновку, що завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілій особі є однією з, а не єдиною кваліфікуючою ознакою психологічного домашнього насильства.

Так, законодавець між словами нездатність захистити себе і завдали шкоду використав сполучник або, у зв`язку з чим виникнення у потерпілої особи побоювань за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе є (кожна окремо) окремими кваліфікуючими ознаками домашнього насильства, і їх наявність та доведення у встановленому законом порядку є підставою для висновку про наявність в діях особи ознак складу адміністративного правопорушення за статтею 173-2 КУАП.

У даному випадку, у підтвердження обставин події, яка мала місце 15.07.2022 суду подано протокол та письмові пояснення потерпілої особи, які не узгоджуються з поясненнями особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Інших доказів у підтвердження обставин події, яка мала місце 15.07.2022, суду не подано (пояснення свідків, тощо).

Надати оцінку аргументам потерпілої сторони суд позбавлений можливості, оскільки остання у судові засідання не з`явилась з невідомих суду причин.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суд, при оцінці доказів, повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, а також рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнього.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст. ст.251 КУпАП).

За вищевказаних обставин суд дійшов висновку, що у даному випадку працівниками поліції не проведено всебічного, повного та об`єктивного дослідження та зібрання фактичних даних у справі, що не дає підстав для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Підставою ж притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Окрім цього, в силу вимог частини 2 статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, всупереч вказаної правової норми, уповноваженими особами протокол складено лише 21.07.2022, в той час як пояснення від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відібрані 15.07.2022, тобто у день вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На переконання суду у справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З врахуванням викладеного, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 247, 283, 284 КУпАП, Радехівський районний суд Львівської області,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СуддяО. Б. Куцик-Трускавецька