МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. Справа № 370/555/22

суддя Макарівського районного суду Київської області Мазка Н.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

19 травня 2022 року близько 10 години 30 хвилин на 65 км автомобільної дороги Київ Чоп в напрямку м. Житомира, водій, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання призначене на 23.06.2022 ОСОБА_1 не з`явився, проте ним подано заяву про перенесення слухання справи, оскільки мав намір звернутись за правничою допомогою. Повідомлений про дату слухання перенесену на 04.07.2022. На розгляд справи призначений на 04.07.2022 ОСОБА_1 не з`явився. Причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав. У судове засідання призначене на 19.07.1021 знову не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, місце, розгляду справи; причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість особи бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» заява №3236/03 від 03.04.2008 сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення «ОСОБА5 проти України» заява №8371/02 від 26.04.2007 та «Трух проти України» заява №50966/99 від 14.10.2003).

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності можливість своєчасно дізнатись про день та час судового засідання.

Стосовно справи про адміністративне правопорушення розумність таких інтервалів обумовлюється положеннями ст. ст. 38, 277 КУпАП, де зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, а строк для накладення адміністративного стягнення обмежується одним роком з дня вчинення правопорушення.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Окрім того, враховуючи, що правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП не відносяться до категорії правопорушень, по яким присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, ч. 2 ст. 268 КУпАП, суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до вимог п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід враховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за фактом відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Вказаний факт фіксувався поліцейськими за допомогою відповідних технічних засобів, відеозапис якого міститься в матеріалах справи.

Зазначена відмова від проходження огляду або керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є порушенням правил дорожнього руху України та тягне адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Водночас, згідно п. 7 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів в установленому порядку. Однак останній відмовився пройти такий огляд, про що свідчить відповідний відеозапис з місця події, наданий працівниками поліції. Крім того, в матеріалах міститься направлення на огляд водія в лікувальну установу, а саме, Макарівська ЦРЛ.

Вина ОСОБА_1 у скоєному адміністративному правопорушенні підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 19.05.2022 серії ААБ № 339778; диском відеозапису; направленням на огляд водія; рапортом поліцейського, які долучено до матеріалів справи.

Отже, із представлених вище доказів, які у своїй сукупності є логічними та послідовними, об`єктивно вбачається, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Таким чином, ураховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, наявність однієї обставини, що пом`якшує відповідальність та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що з метою виправлення правопорушника та запобіганню вчинення ним нових правопорушень, ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.

Керуючись вимогами ст. 40-1, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000.00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , судовий збір в дохід Держави у розмірі 520, 00 гривень (п`ятсот двадцять гривень 00 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Макарівський районний суд Київської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя