Справа № 333/1631/22
Пр. № 3/333/1185/22
30 червня 2022 року м. Запоріжжя
Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Наумова Ірина Йосипівна, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130, ч. 1 ст. 139 КУпАП, -
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 063279, складеного 23.04.2022 року о 06.40 год. поліцейським Тимощук В., 23.04.2022 року о 06.15 год. в м. Запоріжжі, Комунарський район, по вул. Новокузнецька, 41, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Gerlingo д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом евакуації, про повторність попереджений.
В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти протоколів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та ч.1 ст.139 КУпАП, зазначив, що вранці 23.04.2022 року він разом зі своїм підлеглим ОСОБА_2 дійсно їхали м. Запоріжжі, Комунарський район, по вул. Новокузнецька на автомобілі Citroen Gerlingo д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому особисто. За кермом автомобіля знаходився саме ОСОБА_2 , який працює на належному йому підприємстві і інколи виконує обов`язки водія. На круговому перехресті автомобіль на щось наїхав і вдарився о бордюр, від чого спрацювала подушка безпеки. ОСОБА_2 відкрив двері та вискочив і побіг в невідомому напрямку. Він також вийшов з автомобіля і пішов шукати ОСОБА_2 .. Коли повернувся на місце події, там вже знаходилися працівник поліції, які оглядали місце події. Він повідомив, що є власником зазначеного авто. Працівники поліції одразу стали складати на нього протокол, запитавши, чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився, оскільки не перебував за кермом автомобіля під час пригоди. Працівники поліції під час складання протоколу не запитували у нього, хто був за кермом автомобіля під час події. Склали на нього протокол як на власника автомобіля.
Захисник Зубкова Л.М. просила суд закрити провадження по даній справі за ст..247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.1 ст.130, ч.1 ст.139 КУпАП, оскільки останній не керував зазначеним автомобілем у вказаний протоколі час та місце.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що йому подзвонили з підприємства та повідомили, що в приміщенні спрацювала сигналізація. Він на автомобілі Citroen Gerlingo д.н.з. НОМЕР_1 , приїхав за своїм начальником директором ОСОБА_1 , який сів на пасажирське сидіння і вони разом поїхали на підприємство. Коли виїздили на кільце вул. Новокузнецька, автомобіль наїхав на перешкоду і його відкинуло на бордюр, від чого спрацювала подушка безпеки. Від удару подушки безпеки він отримав шок, злякався і вибіг з автомобіля та побіг з місця події. Коли отямився, повернувся на місце події, працівники поліції вже склали протокол на його керівника ОСОБА_1 . Зазначив, що саме він був за кермом зазначеного автомобіля, не заперечував, що ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки був вихідний день на підприємстві.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2022 року об`єднано справу № 333/1632/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.139 КУпАП в одне провадження зі справою № 333/1631/22 про притягнення вищезазначеної особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали вказаної справи, суддя дійшов до такого.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Зважаючи на характер та суворість адміністративного стягнення, передбаченого ст.130 КУпАП, вважає, що провадження відносно ОСОБА_1 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.
Згідно відеозапису з нагрудних відео реєстраторів поліцейських відеозапису щодо скоєння адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та ч.1 ст.139 КУпАП водієм ОСОБА_1 , долученого до матеріалів адміністративної справи, який було оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що поліцейським встановлюється особа ОСОБА_1 , який є власником транспортного засобу Citroen Gerlingo д.н.з. НОМЕР_1 та складається відносно останнього протокол. Відеозапис не містить відомостей щодо з`ясування поліцейським та перевірки саме обставини, хто керував даним автомобілем під час події. Дослідженням відеозапису, наданому до суду працівниками поліції, підтверджується лише факт находження автомобіля на місці ДТП з наслідками пошкодження.
Факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 з відеозапису не встановлений, а також не підтверджується іншими доказами, наявними у матеріалах справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.
Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зі змісту ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом).
Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.
В п.2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті», міститься роз`яснення що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
З оглянутого в судовому засіданні відеозапису та з пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 не випливає, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом у вказаних в протоколі час і місці у стані алкогольного сп`яніння.
Відтак відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не збігаються з доказами, які містяться у матеріалах справи. В цьому контексті пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 є слушними і переконливими. Доказів з боку поліцейських щодо керування автомобілем саме ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння не надано.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на ційоснові законного рішення.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Держава має організувати свою правову систему таким чином, щоб їх правоохоронні органи могли дотримуватись зобов`язань щодо уникнення порушень прав і свобод людини, принципу верховенства права, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини.
Таким чином, оскільки відомості зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення серії ААБ № 063279 та ААБ № 063279 складених 23.04.2022 року містять розбіжності з обставинами вчинення адміністративних правопорушень, зафіксованими на відеозаписі подій, які відбувалися 23.04.2022 року за участю ОСОБА_1 , протоколи про адміністративне правопорушення не можуть бути предметом судового розгляду, оскільки викликають обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України, тлумачаться на користь ОСОБА_1 ..
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Таким чином, у даному випадку існують неперевірені факти, які встановити у судовому засіданні виявилося неможливим, тому враховуючи викладені обставини, суддя вважає, що у цій справі відсутні належні, достатні і допустимі докази, а також поза розумним сумнівом, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку щодо винуватості ОСОБА_3 .
Враховуючи, що маються певні сумніви у винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1ст.130, ч.1 ст.139 КУпАП, суддя не вправі змінювати суть адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1ст.130, ч.1 ст.139 КУпАП.
Згідно з п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення, тому, на думку судді, необхідно провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.
Керуючись ст.ст. 130, 139, 247,276-284 КУпАП, суд,-
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130, ч. 1 ст. 139 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова