Провадження 3/127/3631/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І. Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю представника Вінницької митниці Державної митної служби України Цибко А.В., справу про порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючою, пенсіонеркою, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області від Вінницької митниці Державної митної служби України надійшла справа про порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2022 близько 19 год. 40 хв. в пункт пропуску «Бронниця-Унгурь» митного поста «Дністер» Вінницької митниці по смузі руху «зелений коридор» в напрямку виїзд за межі митної території України прибув легковий автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації - Україна, під керуванням водія громадянина України ОСОБА_2 , в якому в якості пасажира слідувала громадянка України ОСОБА_1 . Формою проходження митного контролю водій та пасажирка ОСОБА_1 обрали проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), чим заявили про відсутність товарів, які під час переміщення громадянами через митний кордон України підлягають письмовому декларуванню, а також на переміщення яких встановлено заборони або обмеження. О 19 год. 55 хв. при огляді транспортного засобу та особистих речей ОСОБА_1 в дорожній сумці серед особистих речей без ознак приховування було виявлено дві ікони прямокутної форми на дерев`яній дошці. Оскільки дані предмети ймовірно віднесені до товарів, переміщення яких через митний кордон України обмежено, встановлення чого потребувало відповідних знань, було прийнято рішення про передачу речей на зберігання Вінницькою митницею для проведення відповідної експертизи. Згідно висновку Вінницького обласного художнього музею від 04.04.2022 зазначені ікони є предметом музейного значення, мають культурну та історичну цінність. Окрім того, дані предмети були рекомендовані до занесення до Державного реєстру національного культурного надбання. Таким чином, громадянка ОСОБА_1 намагалася перемістити через кордон України товар, який має історичну та культурну цінність та підлягає обов`язковому письмовому декларуванню, чим порушила встановлений порядок визначений законодавством, тим самим вчинивши порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України.

У судове засідання повторно ні ОСОБА_1 , ні її захисники адвокати Кузьмичов С.Г. та Борісова Ю.Г. не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Ухвалою суду від 07.07.2022 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 Кузьмичова С.Г. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів було відмовлено. Причини неможливості явки в судове засідання, викладені захисником у клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, судом прийняті до уваги. Водночас, реалізація прав та процесуальних гарантій учасників судового процесу під час розгляду справи про правопорушення митних правил повинна здійснюватись таким чином, щоб це не перешкоджало розгляду справи у встановлені МК України строки. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подано.

Враховуючи думку представника Вінницької митниці Державної митної служби України та положення ст. 526 МК України, зважаючи при цьому на наявність в матеріалах справи письмових пояснень як ОСОБА_1 , так і її захисника, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил - ОСОБА_1 .

Представник Вінницької митниці Державної митної служби України Цибко А.В. в судовому засіданні підтримала позицію митного органу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в зв`язку із порушеним нею встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих нею 17.03.2022 державному інспектору відділу митного оформлення, вбачається визнання нею вини у порушенні митних правил. Також ОСОБА_1 пояснила, що маючи намір виїхати з України у зв`язку із бойовими діями, вона зібрала свої особисті речі, серед яких були й дві ікони, які вона придбала приблизно в 1965 році в Києво-Печерській лаврі. Крім того, ОСОБА_1 вказала, що наміру порушувати закон вона не мала.

З письмових пояснень захисника ОСОБА_1 адвоката Кузьмичова С.Г. вбачається, що у ОСОБА_1 був відсутній умисел на вчинення митного правопорушення, дві ікони, які нею перевозились без ознак схову, є її сімейним оберегом, ОСОБА_1 не знала, що вони являють собою культурну цінність і їх потрібно декларувати. Захисник просив звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності відповідно до ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваження, зважаючи на те, що ОСОБА_1 вперше вчинила правопорушення, її дії не спричинили шкоди суспільним інтересам, вона щиро розкаюється.

Заслухавши пояснення представника митного органу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

З протоколу про порушення митних правил № 0123/401000/22 від 18.04.2022 вбачається встановлення державним інспектором митного оформлення «Бронниця» митного поста «Дністер» Вінницької митниці ОСОБА_3 порушення 17.03.2022 ОСОБА_1 митних правил, передбачених ст. 471 МК України.

Водночас, за період з 18.04.2022 до 19.07.2022 норму ст. 471 МК України було змінено.

Тому, судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм митного законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

У свою чергу заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Отже, на момент виявлення правопорушення нормими ст. 471 МК України було передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

З протоколу про порушення митних правил № 0123/401000/22 від 18.04.2022 вбачається, що 17.03.2022 близько 19 год. 40 хв. в пункт пропуску «Бронниця-Унгурь» митного поста «Дністер» Вінницької митниці по смузі руху «зелений коридор» в напрямку виїзд за межі митної території України прибув легковий автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при огляді якого у пасажирки ОСОБА_1 було виявлено, без ознак приховування, дві ікони прямокутної форми на дерев`яній дошці.

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватись як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України товари це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно ч. 2 ст. 366 МК України канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 197 МК України, у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України.

У відповідності до ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 366 МК України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

З протоколу про порушення митних правил № 0123/401000/22 від 18.04.2022 вбачається, що ОСОБА_1 намагалася перемістити через митний кордон України товар, який має історичну та культурну цінність і виготовлений більше 50 років тому, посилаючись при цьому на висновок Вінницького обласного художнього музею від 04.04.2022.

Посилання у вищевказаному протоколі на п. 5 ст. 374 МК України є безпідставним, оскільки: по-перше: норми ст. 374 МК України містять дванадцять частин, з яких лише частина десята містить пункт п`ятий, положення якого жодного відношення до обставин даної справи не мають; по-друге: норми ст. 374 МК України регулюють правовідносини щодо пропуск та оподаткування товарів, які ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України глава 55 розділу XII МК України, в той час як обставини даної справи вказують на вивезення товару за межі митної території України, що регулюється зовсім іншими нормами ст.ст. 371-373 глави 54 розділу XII МК України.

Вивезення культурних цінностей регулюється Законом України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», ч. 1 ст. 1 якого визначено, що культурні цінності - об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України; вивезення культурних цінностей - фактичне переміщення юридичними чи фізичними особами з будь-якою метою через митний кордон України культурних цінностей з території України без зобов`язання їх зворотного ввезення в Україну; тимчасове вивезення культурних цінностей - обумовлене угодою переміщення юридичними чи фізичними особами з будь-якою законною метою через митний кордон України культурних цінностей з території України із зобов`язанням їх зворотного ввезення в Україну в обумовлений угодою термін.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 371-373 МК України, незалежно від того, чи здійснюється тимчасове вивезення (пересилання) громадянами-резидентами за межі митної території України культурних цінностей, чи без забезпечення їх повернення в Україну, таке вивезення (пересилання) здійснюється з поданням відповідних документів, які підтверджують право вивезення за межі митної території України культурних цінностей та дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України щодо тимчасового вивезення таких товарів за межі митної території України.

Наказом Міністерства Фінансів України № 614 від 28.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.06.2012 за № 1014/21326, затверджено Порядок, який визначає правила заповнення, подання та використання митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, під час здійснення митного оформлення товарів, що переміщуються ними через митний кордон України в ручній поклажі, супроводжуваному й несупроводжуваному багажі, вантажному відправленні та підлягають письмовому декларуванню в порядку, передбаченому для громадян.

Пунктом 2.9. вищевказаного Порядку визначено, що у пункті 4 митної декларації зазначаються, зокрема, відомості про товари, що підлягають обов`язковому письмовому декларуванню та/або оподаткуванню митними платежами, товари, переміщення яких через державний кордон України заборонено або здійснюється за дозвільними документами, що видаються органами виконавчої влади, та інші товари, що декларуються письмово за бажанням громадянина або на вимогу митного органу. З моменту прийняття декларації посадовою особою митного органу для оформлення вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а громадянин або уповноважена особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (п. 1.10 Порядку).

Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства культури і мистецтв України 22.04.2002 № 258 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 09.07.2002 за № 571/6859, визначено порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства) та юридичними особами (суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності будь-якої форми власності, державними та громадськими установами, представництвами іноземних компаній, дипломатичними представництвами, міжнародними організаціями тощо).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» підставою для пропуску культурних цінностей за межі митної території України, є свідоцтво на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей. Вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється. Митні органи здійснюють відповідні митні формальності, необхідні для випуску у відповідний митний режим, пропуску через митний кордон України культурних цінностей, що вивозяться, у тому числі тимчасово, за межі України, на підставі відповідного свідоцтва, отриманого від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей, з використанням механізму «єдиного вікна» відповідно до Митного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» заявлені до вивезення (тимчасового вивезення) та повернуті після тимчасового вивезення культурні цінності підлягають обов`язковій державній експертизі. Порядок проведення державної експертизи культурних цінностей та розміри плати за неї затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою КМУ від 26.08.2003 № 1343 затверджено вищевказаний Порядок.

Відповідно до п. 12 Порядку, експертиза культурних цінностей, вилучених митними або правоохоронними органами, конфіскованих за рішенням суду та обернених відповідно до закону в дохід держави, проводиться мистецтвознавцями або експертами уповноважених організацій.

Згідно експертного висновку № 31-02/Д-23, здійсненого Вінницьким обласним художнім музеєм від 04.04.2022:

-ікона, іконографічний тип: Образ Богородиці «Елеуса» є предметом музейного значення, має культурну та історичну цінність. Рекомендовано до занесення до Державного реєстру національного культурного надбання. Орієнтовна (прогнозована) вартість 1 000, 00 у.о.;

-ікона, іконографічний тип: Образ «Ісус Христос Вседержитель» є предметом музейного значення, має культурну та історичну цінність. Рекомендовано до занесення до Державного реєстру національного культурного надбання. Орієнтовна (прогнозована) вартість 600, 00 у.о.

Судом встановлено, що Вінницький обласний художній музей включено до переліку державних установ, закладів культури, інших організацій, яким надається право проведення державної експертизи культурних цінностей, затвердженого наказом Міністерства культури України 31.03.2017 № 267 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.04.2017 за № 529/30397.

Вищевказаний експертний висновок у відповідності до положень Порядку проведення державної експертизи культурних цінностей, затверджений постановою КМУ від 26.08.2003 № 1343, містить: достовірність об`єктів, встановлення авторства, назв, подано їх атрибутивний опис, зокрема: час створення; стан збереженості; знаки та позначки; лінійні розміри; соціокультурні функції; оцінну вартість.

З вищевказаного експертного висновку вбачається, що вартість вищевказаних робіт не є комерційною та остаточною і може бути збільшена або зменшена за результатами висновку наданого Національним науково-дослідним реставраційним центром України.

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 скористалась своїм правом на проведення за свій рахунок незалежної експертизи. Клопотання про проведення повторної, додаткової чи контрольної наукової і науково-технічної експертизи для спростування окремих положень, частин або в цілому експертного висновку, наявного в матеріалах даної справи, до суду не надходили.

Судом звернуто увагу на те, що оцінна вартість у вищевказаному експертному висновку вказана в «у.о.», що є неприпустимим, адже жодним нормативно-правовим документом не визначено поняття «умовна одиниця», що в свою чергу, не передбачає за можливе встановити вартість товару, враховуючи відсутність прив`язки до конкретної валюти. В зв`язку із чим, в Методичних рекомендаціях з проведення державної експертизи культурних цінностей, затверджених наказом Міністерства культури України 15.11.2019 № 877, розроблених саме з метою однакового підходу до процедури проведення державної експертизи культурних цінностей та оформлення її результатів, рекомендовано оцінну вартість вказувати у національній валюті або у доларах США чи євро. Однак, дані рекомендації експертом не були враховані.

Водночас, судом прийнято до уваги, що в даній справі, вартість товару не є визначальною.

Отже, факт належності вилучених у ОСОБА_1 17.03.2022 працівниками митниці об`єктів до культурних та історичних цінностей, знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» особи, винні у порушенні законодавства України про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей, несуть відповідальність, передбачену законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушила встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, обравши на свій розсуд проходження (проїзд) митного контролю через «зелений коридор» при наявності у неї товару: ікони іконографічного типу: Образ Богородиці «Елеуса» XIX століття, розміром 311х260х20 мм, оклад 3,2х27х15 см та ікони іконографічного типу: Образ «Ісус Христос Вседержитель» XIX століття, розміром 270х217х20 мм, оклад 272х225х16 см, які є предметами музейного значення, мають культурну та історичну цінність, переміщення яких через митний кордон обмежено законодавством України. Отже, дії ОСОБА_1 охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченим ст. 471 МК України.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 хоча і не мала прямого умислу ухилятися від дотримання встановленого законом порядку проходження митного контролю, не бажала настання шкідливих наслідків, однак мала б передбачати і допускати їх настання.

Тому, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, суд дійшов до переконання в тому, що ОСОБА_1 винна у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 471 МК України. При цьому, неправомірність поведінки ОСОБА_1 визначена судом із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення нею відповідних дій.

Вирішуючи який саме вид адміністративного стягнення слід застосувати до правопорушника, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення має на меті не тільки кару, а й виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, і запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а при його призначенні, згідно із ст. 33 КУпАП, суд повинен ураховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено стягнення, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Судом враховано, що ОСОБА_1 не працює, є пенсіонеркою, має статус «Дитина війни» та «Ветеран праці», раніше до адміністративної відповідальності не притягалася. Внаслідок вчиненого адміністративного правопорушення негативних наслідків для інших осіб не настало, а обставин, які обтяжували б відповідальність ОСОБА_1 , відсутні.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В свою чергу справедливість, як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Кузьмичова С.Г. про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, суд виходить з наступного.

Конституційний Суд України, проаналізувавши приписи ст. 471 МК України, констатував, що ці приписи мають кримінально-правовий характер як за своєю каральною та стримувальною метою, так і за суворістю визначеного ними додаткового обов`язкового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації певних товарів. Безконтрольне переміщення через митний кордон України товарів, про які йдеться у ст. 471 МК України, насамперед тих, переміщення яких через митний кордон України заборонене законодавством України, з огляду на їх специфіку та небезпечні характеристики створює реальну загрозу для громадського порядку, здоров`я і життя, прав і свобод людини і громадянина, довкілля, економічної безпеки держави, державних або суспільних інтересів. Такі загрози може спричинити і непідзвітний рух через митний кордон України товарів, переміщення яких через митний кордон України обмежено законодавством України, особливо у разі, коли такі цінності мають нелегальний характер чи використовуватимуться у подальшому в злочинній діяльності.

Державна митна політика - це система принципів та напрямів діяльності держави у сфері захисту митних інтересів та забезпечення митної безпеки України, регулювання зовнішньої торгівлі, захисту внутрішнього ринку, розвитку економіки України та її інтеграції до світової економіки. Державна митна політика є складовою частиною державної економічної політики.

Митні інтереси України - це національні інтереси України, забезпечення та реалізація яких досягається шляхом здійснення митної справи. Митна безпека - це стан захищеності митних інтересів України.

Суспільна користь від застосування адміністративного стягнення не вимірюється у майновому еквіваленті, її сутність полягає у досягненні стійкого ефекту захисту митних інтересів України, митної безпеки за рахунок впровадження законодавцем адекватних заходів адміністративної відповідальності.

Тому, суд прийшов до висновку, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не можна вважати малозначним, а тому положення ст. 22 КУпАП не можуть бути застосовані судом в даному випадку.

Згідно із ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 8 КУпАП та ч. 3 ст. 3 МК України, яка кореспондується із ст. 8 КУпАП, норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 466 МК України, адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Так, відповідно до положення ч. 3 ст. 471 МК України, яке є чинним на момент застосування санкцій і набуло чинності з 16.06.2022, недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.

При цьому, недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»).

Водночас, санкція ст. 471 МК України, в редакції чинній на час вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбачала адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, враховуючи при цьому встановлену рішенням Конституційного Суду України від 21.07.2021 у справі № 3-р(ІІ)/2021 неконституційність положення щодо конфіскації товару.

Відтак, зважаючи на ту обставину, що згадані вищі зміни внесені до ст. 471 МК України не пом`якшують і не скасовують відповідальність особи-правопорушника, а навпаки, посилюють її відповідальність, питання про накладення адміністративного стягнення вирішується судом на підставі ст. 471 МК України в редакції, чинній на час вчинення такого правопорушення.

Отже, враховуючи вищевказане, зважаючи на незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, враховуючи характер скоєного правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, забезпечуючи при цьому належну рівновагу, тобто пропорційність між метою судового рішення та його негативними наслідками для прав, свобод та інтересів осіб, суд прийшов до переконання за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене ст. 471 МК України, в редакції, чинній на час вчинення такого правопорушення, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суд прийшов до висновку, що у даній справі таке стягнення є необхідним та достатнім.

З письмових пояснень в.о. начальника Вінницької митниці ДМСУ Т.Дудорової, одержаних судом 30.05.2022 року, вбачається, що товар, тимчасово вилучений у ОСОБА_1 для проведення експертизи, знаходиться на зберіганні на складі Вінницької митниці в м. Могилів-Подільський по вул. Спортивна, 175, за квитанцією форми МД-1 серії РА № 507531. За вищевказаних обставин, цей товар підлягає поверненню ОСОБА_1 або її представнику.

Згідно із ч. 1 ст.520 МК України витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Однак, доказів понесення митними органами витрат у справі про порушення митних правил суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП і п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 496, 20 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», ст.ст. 9, 23, 24, 33-35, 38, ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, ст.ст. 3, 197, 198, 257, 266, 318, 366, 371-373, 458-462, 466, 467, 471, 486-489, 495, 497, 522, 524-529 МК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок, на користь держави.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок на користь держави.

Вінницькій митниці Державної митної служби України повернути ОСОБА_1 товар, прийнятий на зберігання на склад Вінницької митниці в м. Могилів-Подільський по вул. Спортивна, 175, за квитанцією форми МД-1 серії РА № 507531.

Постанова суду може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 01.11.2001 Московським РУГУ МВС України в м. Києві; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: