Справа № 465/4193/22 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 33/811/1482/22 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

постановою Франківського районного суду міста Львова від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 496,20 гривень.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 29.07.2022 року о 17:50 год. на вул. Городоцька, 173 у м. Львові керував транспортним засобом марки «FORD» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, блідість шкіряного покриву обличчя та виражене тремтіння пальців рук. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився у медичному закладі, що засвідчено лікарем у висновку № 001821 від 29.07.2022 року та про що було зафіксовано на технічні засоби відеозапису. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України за, що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №088382 від 29.07.2022 року.

На зазначену постанову особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, Також просить допитати в якості свідка у справі лікаря КНП «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії» (м. Львів, вул. Кульпарківська, 95) ОСОБА_2 . У поданому клопотанні просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року.

Апелянт своє клопотання мотивує тим, що постанову Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року було винесено за його відсутності, про наявність такої він дізнався лише 14 листопада 2022 року, відтак вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Зазначає, що додані до матеріалів справи відеозаписи суперечать зазначеним вище вимогам Інструкції, оскільки записи відеореєстратора з нагрудних камер поліцейських (clip-0 - clip-4) не велися безперервно.

Вважає, що згідно п. 12 даної Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я та відповідно п. 8 заповнює визначену форму такого направлення.

Однак, в порушення вказаних вимог Інструкції, при складанні протоколу серії ААД № 088382 від 29 липня 2022 року, така форма заповнена не була і матеріали справи направлення на проходження медичного огляду не містять, а відтак відсутні будь-які підстави стверджувати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідного медичного огляду, оскільки, на переконання апелянта, особа не може відмовитись від вчинення тих чи інших дій, якщо таке їй не пропонується згідно встановлених норм, а саме зазначеного п. 12 Інструкції.

Зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вина ОСОБА_1 доведена у т.ч. «... відеозаписом нагрудних відеореєстраторів поліцейських, які підтверджують його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння у медичному закладі».

Апелянт вважає такі висновки суду першої інстанції неправильними, оскільки у ході медичного огляду ОСОБА_1 дійсно було запропоновано здати сечу, як біологічний матеріал з метою проведення лабораторного дослідження на визначення наркотичного засобу. Йому була видана ємність для забору сечі, але до початку відбору біологічної речовини, медичний працівник або працівників поліції не роз`яснив апелянтові порядок забору речовини, в якій кількості.

Вказує, що матеріали справи (clip-2) свідчать, що ОСОБА_3 , попри спроби, фізично не зміг здати сечу для проведення лабораторного дослідження. Це було зумовлено як відсутністю фізіологічної можливості здачі саме цих біологічних матеріалів, так і тим фактом, що працівники поліції вимагали обов`язкової відео фіксації процесу здачі біологічного матеріалу під їхнім наглядом.

Звертає увагу, що саме емоційна напруга та відсутність фізіологічної потреби завадили ОСОБА_1 здати на аналіз сечу як біологічне середовище. При цьому, дійсно, додатковим виливом слугував той факт, що поліцейські, які в той час були присутні в кабінеті лікаря-нарколога вимагали, щоб здача сечі на аналіз відбувалася у їхній безпосередній присутності та при повному фіксуванню на відеореєстратор.

Вказує, що зазначені вище фактичні обставини свідчать про наступне: порушення працівниками патрульної поліції презумпції невинуватості особи; відсутність у матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу; відсутності доказів підтвердження лікарем порушення у водія координації рухів; здійснення забору біологічного середовища у присутності поліцейського та фіксування, за вимогою поліцейського, забору біологічного середовища на портативний відеореєстратор. Такі дії є працівників патрульної служби є незаконними та суперечать вимогам Інструкції та ст. 266 КУпАП України.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у постанові суду першої інстанції є необґрунтованими, належним чином не вмотивованими та не відповідають фактичним обставинам справи, а тому суддя прийшов до неправильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду апеляційної скарги, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, тому суд, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у її задоволенні слід відмовити.

З огляду на те, що розгляд справи проводився у відсутності ОСОБА_1 , а про наявність оскаржуваної постанови він дізнався лише 14.11.2022 року, апеляційну скаргу подав 24.11.2022 року, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Таке зокрема підтверджується сукупністю зібраних та перевірених суддею районного суду доказів, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №088382 від 29.07.2022 року, який складений особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, їх зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у достовірності занесених у нього даних не викликає, на час розгляду справи ніким не спростований; висновком № 001821 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.07.2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, згідно з якими ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а саме відмовився надати біологічне середовище; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5683381 від 29 липня 2022 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи про те, що ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся, а здати сечу для проведення тесту на стан наркотичного сп`яніння не міг через фізіологічні причини, вважаю необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 почав проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння. В подальшому, на вимогу медичного працівника, не зміг здати сечу для проведення дослідження, мотивувавши відсутністю фізіологічної потреби. При цьому, працівник поліції роз`яснював ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду тягне за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а лікар, в свою чергу, пояснював, що здача сечі є складовою частиною огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, лікарем та працівником поліції було забезпечено реальну об`єктивну можливість ОСОБА_1 пройти огляд в умовах медичного закладу у повному об`ємі, а також в законному порядку йому було надано можливість реалізації його обов`язків, встановлених Правилами дорожнього руху, однак останній їх не використав.

Враховуючи наведене, фізіологічні властивості людського організму, а також той факт, що ОСОБА_1 було надано достатньо часу для здачі аналізів та останній не висловлював потреби збільшити такий час, дії лікаря та поліцейських в даній ситуації є законними та обґрунтованими.

Отже, висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі є правильними.

Відсутність у матеріалах справи направлення водія до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння значення для встановлення наявності чи відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не має.

На відеозаписі з камер спостереження працівників поліції зафіксовані всі обставини вчинення адміністративного правопорушення, які підлягають доказуванню у справах про адміністративні правопорушення, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що відеозапис є небезперервним, як на підставу скасування постанови суду першої інстанції, вважаю необґрунтованими.

Клопотання про допит ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки відсутня необхідність у допиті останньої у зв`язку з тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи, які є взаємодоповнюючими та не суперечать один одному.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік накладене відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Відтак, вважаю, що суд, у відповідності до ст. 252 КУпАП, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням, відповідно до ст. 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В.