Справа № 202/3623/22
Провадження № 3-зв/202/1/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі - судді Шофаренко Ю.

розглянувши заяву адвоката Круглого В.В. про відвід судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ігнатенко В. від участі у розгляді справи відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ігнатенко В. перебуває справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час розгляду справи адвокатом подано заяву у письмовому вигляді про відвід судді.

Заявлений відвід адвокат обґрунтував тим, що суддя під час розгляду справи не оголосила склад суду та хто з учасників присутній у судовому засіданні, а також не роз`яснила права та обов`язки адвокату, не надала можливості адвокату надати суду відповідні обґрунтування з приводу заявленого клопотання про призначення експертизи не вирішивши його по суді, при цьому зазначила, що дане клопотання не входить до компетенції суду. Також суддя Ігнатенко В.В. в ультимативній формі зазначила, що ОСОБА_1 необхідно самостійно звернутись до експерта, порушуючи цим вимоги діючого законодавства та процесуальні права, а також позбавила ОСОБА_1 права на захист, що на думку заявника викликає сумнів у упередженості судді.

Відповідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. При цьому КУпАП не містить положень щодо обставин, які виключають участь судді в справі про адміністративне правопорушення, підстав для відводу/самовідводу і порядку їх вирішення.

Разом з тим, судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом, а суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1-2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Одними із завдань КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1). Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч. 1-4 ст. 7 КУпАП).

Відповідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон), правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Виходячи із системного аналізу законів України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення заяви про відвід судді у справі поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом учасників провадження (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання. При цьому у випадках, коли положення законодавства про адміністративні правопорушення не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються загальні (основні) засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах.

Нормами, про які йдеться мова у КПК, є ст. 75, 76, 80-82, які визначають обставини, які виключають участь окремого судді у розгляді конкретного провадження, підстави для відводу/самовідводу та порядок їх вирішення, зокрема у разі заявлення відводу судді, якій здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу».

Здійснюючи розгляд справ ЄСПЛ констатував, що «…сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду, що має підґрунтя на певних обставинах» (рішення ЄСПЛ від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії» (Ilie v. Romania), заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Аналізуючи зазначені вимоги закону, суд приходить до переконання, що головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти можливій упередженості окремого судді під час розгляду конкретної справи, запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності цього судді, оскільки кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом. «Незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано» (Висновок № 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів).

Разом з тим, виходячи з мотивів заявленого судді Ігнатенко В. відводу, будь якої упередженості судді, яка породжує легітимні сумніви щодо його безсторонності при розгляді справи, внаслідок чого буде порушено право заявника очікувати від держави справедливий суд не зазначено.

Подана заява фактично є незгодою заявника з процесуальними рішеннями судді при розгляді справи.

Суд наголошує на тому, що виключно законами України визначаються судоустрій та судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ та прийняття у них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

При розгляді заяви про відвід, суд не вправі оцінювати законність судового рішення, в тому числі і процесуальні, та перевіряти його правовий зміст. Виключне право перевіряти законність та обґрунтованість судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

З огляду на викладене суд робить висновок, що прийняття чи не прийняття судом процесуального рішення не є підставою, яка викликає сумнів у неупередженості суддів, а тому суд відмовляє у відводу судді Ігнатенко В..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 245, 246, 252, 283 КУпАП, ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви адвоката Круглого В.В. про відвід судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ігнатенко В. від участі у розгляді справи відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - відмовити.

Оскарження постанови діючим законодавством не передбачено.

Суддя Юрій ШОФАРЕНКО