ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Каліщук А.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від начальника Володимир-Волинського РВА ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 229991 ОСОБА_1 24.08.2021 о 14 годині 30 хвилин в м. Нововолинську, по вул. Іваничівське шоссе, 12, керував транспортним засобом марки «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні даного правопорушення не визнав. Пояснив, що він 24.08.2021 близько 13 години приїхав мотоциклом до кафе «Волинь», котрий припаркував біля закладу, а сам пішов в кафе та вживав алкоголь. До приїзду в кафе, він алкогольні напої не вживав. Через декілька годин він виявив, що транспортний засіб, котрим він приїхав у кафе, відсутній, а тому зателефонував у поліцію і повідомив про викрадення транспортного засобу. Близько 17 години приїхали працівники поліції та сказали, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та склали протокол про те, що він о 14 годині 30 хвилин керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Однак це не відповідає дійсним обставинами справи, оскільки він о 14 годині 30 хвилин не керував транспортним засобом, а перебував в приміщенні кафе, що може підтвердити свідок ОСОБА_2 . Потім йому стало відомо, що його транспортний засіб заховав в гараж ОСОБА_2 , який йому цього не сказав. Також працівники поліції о 14 годині 30 хвилин годин не зупиняли його, а тому відсутні підстави стверджувати, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння о даній годині. Не заперечує, що о 17 голині він перебував стані алкогольного сп`яніння, однак він не керував транспортним засобом і працівники поліції його не зупиняли, а провели огляд на стан сп`яніння в приміщенні кафе о 17 годині 15 хвилин, зазначивши, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння о 14 годині 30 хвилин. Просить провадження у справі закрити за відсутні в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що близько 13 години в кафе «Волинь» на мотоциклі приїхав ОСОБА_1 , котрий поставив біля приміщення закладу. Оскільки в кафе ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, тому транспортний засіб ОСОБА_1 він поставив у гараж, однак про це не сказав ОСОБА_1 . Через декілька годин ОСОБА_1 зателефонував у поліцію з приводу викрадення його мотоцикла. Працівники поліції приїхали в кафе та склалали відносно ОСОБА_1 протокол за те, що він керував о 14 годині 30 хвилин транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Однак це не відповідає дійсності, оскільки в цей час ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та працівники поліції не зупиняли його, оскільки він перебував в приміщенні кафе, а й цого мотоцикол знаходився в гаражі.

Заслухавши пояснення, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього документи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення у трьох формах: 1. керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2. передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3. відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що відносно ОСОБА_1 складено протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

На підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення надано відеозапис.

Однак даний відеозапис не містить жодної доказової інформації про керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Крім того, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 24.08.2021 о 14 годині 30 хвилин в м. Нововолинську по Іваничівському шоссе спростовується поясненнями свідка ОСОБА_2 , котрі є належним, допустими доказом, а тому суд не вбачає підстав для ненадання йому доказового значення.

Також суд звертає увагу, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено поліцейським о 17 годині 19 хвилин, при цьому в протоколі про адміністративне правопорушення, котрий був складений о 17 годині 15 хвилин, зазначено, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння о 14 годині 30 хвилин.

З наведеного також вбачається, що огляд був проведений о 17 годині 19 хвилин, а протокол про адміністративне правопорушення був складений о 17 годині 15 хвилин, тобто до проведення огляду.

Наведені факти ставлять під сумнів дійсність обставин, котрі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

На судовий розгляд справи ненадано суду належних, допустимих, достатніх доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 24.08.2021 о 14 годині 30 хвилин керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, тому суд прийшов до висновку, що він не був водієм транспортного засобу і не зупинявся працівниками поліції.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Судова практика свідчить, що у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положення ч.2 ст.7 КУпАП вказують на те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом його вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких належних та об`єктивних доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також його зупинку, поліцейськими до протоколу долучено не було та в судових засіданнях не представлено.

Таким чином, розглядом справи в суді встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, зокрема керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не знайшли свого підтвердження та не доводяться жодним належним та допустимим доказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.9, 247, 251, 252, 266, 280, 283-285, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук