Категорія: ч.2 ст.173-2 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Міщук І.В., розглянувши апеляційну скаргу представника потерпілої Міщук І.В. на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою провадження у справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрите на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17 грудня 2021 року серії ВАБ № 244273, 17 грудня 2021 року близько 18 год 45 хв у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав її нецензурною лайкою, висловлював словесні погрози, намагався вчинити бійку, шарпав за одяг. Правопорушення вчинене повторно протягом року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник потерпілої адвокат Міщук І.В. оскаржує його з мотивів незаконності. Вказує на те, що колишнім чоловіком ОСОБА_1 до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 було застосоване фізичне насильство, що стверджується відеозаписом події. Крім того, зауважує, що ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності і провокував конфлікти та сварки із колишньою дружиною, що завершувалися заподіянням останній фізичного і психологічного насильства. З огляду на наведене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши адвоката Міщук І.В., яка підтримала апеляцію у повному обсязі та просила скасувати постанову судді і прийняти нову, ОСОБА_1 , який апеляцію заперечив і просив судове рішення залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ст.245 КУпАП регламентують, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Так, відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Так, згідно з диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, особа притягається до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

А частиною другою даної норми закону передбачена відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян, а об`єктивною стороною правопорушення вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру.

Вимоги ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентують, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 17 грудня 2021 року серії ВАБ № 244273, 17 грудня 2021 року близько 18 год 45 хв у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав її нецензурною лайкою, висловлював словесні погрози, намагався вчинити бійку, шарпав за одяг. Правопорушення вчинене повторно протягом року.

Однак, як убачається з матеріалів справи, у них відсутні будь-які фактичні дані, які об`єктивно підтверджували б умисне вчинення ОСОБА_1 будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю його колишній дружині ОСОБА_2 .

У судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав і пояснив, що колишня дружина перешкоджає йому у спілкуванні із сином, тому він звертався із позовом до суду про визначення участі у спілкуванні з дитиною. Також зауважив, що вона постійно провокує конфлікти і вчиняє дії, які призводять до сварок та з`ясування стосунків. Зокрема, 17 грудня 2021 року вона привела дитину для зустрічі і почала знімати все на відео. Він попросив прибрати камеру, однак вона почала забирати дитину, мотивуючи тим, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Після цього ОСОБА_1 викликав працівників поліції. Він не ображав потерпілу нецензурною лайкою, не перебував у стані алкогольного сп`яніння та не хотів конфлікту.

Як убачається із відеозаписом, який доданий до матеріалів справи потерпілою ОСОБА_2 , 17 грудня 2021 року остання вивела дитину для зустрічі з батьком ОСОБА_1 . Коли він підійшов, потерпіла почала знімати його на відео мобільного телефону, повторюючи, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 попросив прибрати камеру. ОСОБА_2 не реагувала на його прохання і почала забирати дитину. Після неодноразових прохань в адресу колишньої дружини прибрати камеру і не перешкоджати зустрічі із сином, ОСОБА_1 викликав працівників поліції (а.с.8).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що конфлікт спровокований не ОСОБА_1 , а його колишньою дружиною, тому що вказаним відеозаписом підтверджується той факт, що ОСОБА_1 не хотів спілкування і не висловлювався нецензурною лайкою на адресу потерпілої.

Крім того, будь-яких доказів застосування ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 фізичного насильства у судовому засіданні не здобуто, а позиція потерпілої щодо перебування її колишнього чоловіка під час зустрічі з дитиною у стані алкогольного сп`яніння також нічим не підтверджена.

Таким чином, матеріали даної справи не містять жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину.

Отже, спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суддя дійшов обґрунтованого висновку, що доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, не зібрано, а тому згідно із положення п.1 ст.247 КУпАП обґрунтовано та вмотивовано закрив провадження у даній справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Міщук І.В. залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов