ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1073/22 Номер провадження 33/814/364/22Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М.,

за участю:

адвоката Книша С.І.,

при секретарі Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Книша Сергія Івановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2022 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 03 лютого 2022 року, близько 23 год. 57 хв. у м.Полтава по вул.Південна, 4, керував транспортним засобом «Nissan Rogue» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. В порушення вимог п.2.5 ПДР України, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив адвокат Книш С.І., діючий в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що протокол про адмінправопорушення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 фактично не керував транспортним засобом під час подій описаних у цьому протоколі, правил дорожнього руху не порушував, а дії інспектора взводу №2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта Захарченка Дмитра Олексійовича, при його складенні були протиправними.

Вказував, що керував транспортним засобом ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 знаходився на пасажирському сидінні.

Матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 та пояснення свідків не містять доказів керування ним транспортним засобом, окрім того не відомо час, коли свідки залучені до складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Працівник поліції, діючи незаконно, склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №229834 та не роз`яснив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 286 КУпАП.

Зазначав, що відеозаписи з нагрудної камери поліцейських та відеореєстратора, на яких зафіксовані обставини події 03- 04 лютого 2022 року, є вирізаними та перерваними і з них не можливо об`єктивно дослідити обставини справи, вони не відповідають Інструкції, а тому вони є недопустимими доказами.

Також зазначав, що свідки, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, безпосередньо не були допитаними в суді першої інстанції, а тому їх письмові пояснення не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того вказував, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засобі та не повідомили водія про підстави зупинення та не відобразили такі підстави у матеріалах справи.

Разом з тим вказував на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі ОСОБА_1 , хоча він не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Про неможливість бути присутнім під час розгляду справи суд першої інстанції було повідомлено належним чином та направлено клопотання про відкладення судового засідання. В свою чергу суд першої інстанції, незважаючи на стан здоров`я ОСОБА_1 , розглянув справу по суті без його участі, чим порушив його конституційні права.

Вважає, що постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Ураховуючи викладене прохав скасувати постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2022 року, а провадження у справі закрити.

Заслухавши адвоката Книша С.І., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду даних вимог закону не дотрималась, у зв`язку з чим прийшла до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

При винесенні постанови, місцевий суд виходив з того, що обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу, письмовими поясненнями свідків, постановою про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП, відеозаписом події.

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись із таким висновком місцевого суду.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №229834 від 04 лютого 2022 року вбачається, що 03 лютого 2022 року, близько 23 год. 57 хв. у м.Полтава по вул.Південна, 4, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Nissan Rogue» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. В порушення вимог п.2.5 ПДР України, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04 лютого 2022 року огляд водія ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою від проходження огляду.

Із пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 04 лютого 2022 року вбачається, що 04 лютого 2022 року близько 01:26 год. вони були запрошені щодо встановлення проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що мав явні ознаки алкогольного сп`яніння озвучені поліцейським.

Згідно цих пояснень ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у лікаря нарколога.

Свідки зазначили, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan Rogue» д.н.з. НОМЕР_1 .

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього ПДР не містять.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Разом з тим з відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прохає працівників поліції зазначити підстави зупинки транспортного засобу, однак поліцейські не пояснюють ОСОБА_1 за яких обставин зупинено транспортний засіб.

Щодо незаконної зупинки транспортного засобу апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч.2 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 "б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Так ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що поліцейським належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР України.

Поліцейський відповідно до п. 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію», п. 2.4 ПДР України та ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію» не мав законних підстав для зупинки транспортного засобу та вимагання у водія пред`явлення документів.

Ураховуючи наведене, приходжу до висновку про неправомірність зупинки транспортного засобу та вимоги посадової особи у водія пред`явлення документів.

Суддя місцевого суду даних обставин не перевірила, разом з тим розглянула справу за відсутності ОСОБА_1 , не заслухавши його пояснень.

Таким чином, вбачаю підстави для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Крім того матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апеляційний суд не бере до уваги покази свідків у яких зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем, оскільки згідно протоколу транспортний засіб було зупинено 03 лютого 2022 року о 23:57 год., а свідки були запрошені 04 лютого 2022 року о 01:26 год., що об`єктивно вказує на те, що свідки не могли бачити хто саме керував транспортним засобом.

Крім того, відеозапис долучений до матеріалів справи, також не містить точної інформації про те, хто саме керував зупиненим транспортним засобом.

Ураховуючи викладене приходжу до висновку, що підстав для перевірки особи на стан сп`яніння у поліції не було, так як дана вимога не грунтувалася на законі, особа не порушила правила дорожнього руху, та не мала намір їх порушувати в розумінні статті 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Судом першої інстанції порушено загальні засади судового провадження, зокрема, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За таких обставин належних, допустимих та об`єктивних доказів, що свідчили б про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Книша Сергія Івановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль