Справа № 344/5113/22
Провадження № 33/4808/388/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сурмачевського А.Ю.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 496,20 грн. судового збору,

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2022 року о 17 годині 48 хвилин по вулиці Довженка, 9 у місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що постанова судді є необґрунтованою, незаконною, винесена без з`ясування всіх фактичних обставин справи, без дослідження та належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.Суддя, на думку апелянта, відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції стосовно доведеності його вини не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами (відеофайлами).

Стверджує, що складений працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом у справі, оскільки складений з порушенням законодавства України, а саме містить виправлення в графах протоколу «суть адміністративного правопорушення» (закреслено «у стані» і вказано «з ознаками») та «Пункті Правил дорожнього руху», в зв`язку з чим неможливо встановити, за порушення якого саме пункту ПДР України ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності.

Згідно доводів апелянта, транспортним засобом керував ОСОБА_2 і апелянт вважає, що це підтверджується відеозаписами з нагрудної камери патрульних поліцейських. ОСОБА_1 оговорив себе на користь товариша, який працює в ДСНС і якого б за порушення могли б звільнити з роботи.

Апелянт вказує на те, що працівники поліції чинили на нього психологічний тиск, що, зі слів ОСОБА_1 , підтверджується відео файлом «clip 8», долученим до матеріалів провадження, згідно якого працівники поліції вихваляються та навчають один одного, як правильно потрібно ставити вибір для того, щоб скласти протокол, і які важелі впливу необхідно застосувати, щоб хоч хтось визнав себе винуватим. Стверджує, що саме через психологічний тиск вказав, що дійсно керував транспортним засобом та пересів на місце пасажира.

Апелянт наголошує, що відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сурмачевського А.Ю., які підтримали вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Стверджує, що він не керував транспортним засобом, а оговорив себе на користь друга, який є працівником держслужби, через психологічний тиск працівників патрульної поліції. Вважає неналежним та недопустимим доказом протокол про адміністративне правопорушення, оскільки такий містить виправлення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи щодо не керування ОСОБА_1 транспортним засобом та визнання себе водієм замість друга, який фактично керував транспортним засобом і працює держслужбовцем, перевірялись судом першої інстанції та їм було надано відповідну правову оцінку.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №122299 від 23.04.2022; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.04.2022; акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.04.2022; даними долучених до матеріалів відеозаписів.

Апеляційний суд не бере до уваги письмові пояснення свідків, оскільки такі не допитані в судовому засіданні суду першої інстанції і судом першої інстанції не приймались достатні заходи для забезпечення допиту вищевказаних свідків в судовому засіданні.

Однак, як вбачається з оглянутих відеозаписів з нагрудних камер патрульних поліцейських (а.с. 6), події на місці зупинки транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відбувались в світлу пору доби та поза розумним сумнівом в присутності свідків.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що вони були запрошені в якості свідків і в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків в частині відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер поліцейським на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, оскільки в дійсності він не був водієм транспортного засобу.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність доводів сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема оглянутим в судовому засіданні суду першої інстанції відеозаписом підтверджено, що водій ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками патрульної поліції вказав, що саме він керував транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку з огляду на те, що згідно даних оглянутого в засіданні апеляційного суду відеофайлу (02:39 хв., «clip-2», а.с. 6) ОСОБА_1 ствердив, що саме він був водієм транспортного засобу і пересів на пасажирське сидіння після того, як транспортний засіб був зупинений працівниками патрульної служби. На пропозицію патрульного поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі категорично відмовився.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 свідчить про наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи ОСОБА_1 з приводу того, що він оговорив себе внаслідок психологічного тиску збоку працівників поліції та визнав себе водієм транспортного засобу для того, щоб його знайомий ОСОБА_2 , який працює в ДСНС уникнув відповідальності за правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи носять суперечливий характер, оскільки стверджуючи про наявність психологічного тиску з боку працівників патрульної служби, ОСОБА_1 в подальшому вказує на те, що мотиви визнання себе водієм транспортного засобу були пов`язані з його бажанням допомогти знайомому уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, що свідчить про добровільність таких дій та розуміння настання для себе певних негативних наслідків.

Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції та даних відеозапису вбачається, що останній раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що свідчить про те, що визнаючи себе водієм транспортним засобом та відмовляючись від проходження огляду на стан сп`яніння, він повністю розумів до яких негативних наслідків призведуть його дії.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини повністю пояснюють мотиви дій водія ОСОБА_1 щодо залишення місця водія транспортного засобу та пересідання на пасажирське місце після зупинки транспортного засобу працівниками патрульної служби, які пов`язані з намаганням уникнути відповідальності за вчинене правопорушення шляхом створення у працівників поліції хибного уявлення щодо особи водія транспортного засобу.

Зокрема, даними оглянутих відеофайлів (а.с. 6) підтверджено рух транспортного засобу, його зупинка патрульним автомобілем, спілкування поліцейських з присутніми в транспортному засобі громадянами, спілкування між поліцейськими без присутності сторонніх осіб, спілкування з ОСОБА_1 та свідками, виконання патрульними поліцейськими їх службових обов`язків.

Зокрема, зі змісту розмови між патрульними поліцейськими, яку зафіксовано відеозаписом, вбачається, що останні побачили, що водій транспортного засобу пересів з водійського сидіння на заднє пасажирське, про що відразу повідомили особу, яка знаходилась за кермом зупиненого автомобіля. Виконуючи свої професійні обов`язки працівники поліції намагались пересвідчитись, чи відеокамера зафіксувала факт пересідання ОСОБА_1 з водійського сидіння на пасажирське. Зі змісту розмови поліцейських вбачається, що переглянутий патрульними поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу відеозапис не був достатньо чітким та якісним у зв`язку з чим, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 та його знайомому, який пересів на місце водія транспортного засобу з пасажирського місця визначитись стосовно своїх пояснень враховуючи настання певних негативних наслідків. Відповідно до відеозапису видно, що ОСОБА_1 запропонував надати їм для цього час, після чого повідомив, що визнає, що саме він керував транспортним засобом і пересів на місце пасажира після зупинки автомобіля працівниками патрульної служби.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 про те, що оговорив себе в тому, що керував транспортним засобом внаслідок психологічного тиску з боку працівників поліції та з метою уникнення відповідальності знайомого, апеляційний суд виходить із сукупності досліджених судом доказів.

Апеляційний суд приймає до уваги, що при оцінці пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які були надані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та від яких останній в подальшому відмовився, підлягають ретельній та критичній перевірці та можуть бути взяті до уваги тільки у тому випадку, коли вони повністю підтверджуються сукупністю інших доказів по справі.

Дослідивши дані матеріалів провадження, переглянувши відеозаписи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що відсутні дані які свідчать про здійснення патрульними поліцейськими певного психологічного тиску на ОСОБА_1 з метою визнання ним вини у вчиненні правопорушення.

На оглянутих відеофайлах не зафіксовано дій, вчинків, висловів (тощо), які б свідчили про чинення психологічного тиску (пригнічення чи обмеження волі людини, насильницьке спонукання до вчинків чи зізнань) патрульними поліцейськими на пасажирів автомобіля, учасників подій, зафіксованих на відео та на ОСОБА_1 . Спілкування між працівниками поліції та особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності було професійним, толерантним, відповідало обстановці, супроводжувалось врівноваженим психоемоційним станом поліцейських та присутніх на відео.

Зі змісту відеозапису вбачається, що працівники патрульної служби, будучи переконані в тому, що ОСОБА_1 пересів з місця водія транспортного засобу на місце пасажира, дійсно запропонували учасникам події надати правдиві пояснення щодо існуючої ситуації.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 та пасажир автомобіля дійсно намагались ввести працівників поліції в оману з приводу того, хто саме керував транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу, під час з`ясування фактичних обставин щодо особи, яка керувала транспортним засобом, пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до приписів Інструкції та складання протоколу щодо нього про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять даних щодо оскарження неправомірності дій патрульних поліцейських, перевищення останніми службових повноважень, тощо ОСОБА_1 , його захисником, як і не містять документарного підтвердження результатів такого оскарження.

Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про застосування працівниками поліції психологічного насильства можуть бути повно та всебічно перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта з приводу неналежності та недопустимості як доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Так, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу №2 роти №1 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції леси шин А.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та особисто ОСОБА_1 , що зафіксовано відео файлом «clip-8» (а.с. 6).

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в міському суді м. Івано-Франківськ, про що свідчить його власноручний підпис у відповідних графах протоколу.

В протоколі зазначені свідки, що зафіксовано і даними нагрудних відеокамер патрульних поліцейських. До протоколу додані їх письмові пояснення, які узгоджуються з даними, зафіксованими на долучений до матеріалів провадження відеодиск.

В протоколі у графі для пояснень по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що погоджується, що підтверджується даними відео файлу «clip-8» (а.с. 6).

З приводу виправлення у графах протоколу про адміністративне правопорушення апеляційний суд вважає наступне.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення дійсно має виправлення , оскільки в графі «суть адміністративного правопорушення» закреслено «у стані» алкогольного сп`яніння та дописано «з ознаками» алкогольного сп`яніння та містяться виправлення щодо зазначення порушення пункту ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані виправлення носять суто технічний характер і не свідчать про неможливість особою, яка притягається до адміністративної відповідальності зрозуміти зміст висунутого обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9А Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та долученим до нього відеозаписом.

З оглянутих відеофайлів вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював чинність протоколу про адміністративне правопорушення як доказу в момент його підписання, не вказував на такий недолік як на підставу своєї невинуватості в суді першої інтонації.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Апелянт не оспорює факту відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, тому в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

З вищевказаних відеозаписів, які в повному обсязі були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 визнав факт керування транспортним засобом та відмовився від проходження огляду у встановленому порядку в присутності двох свідків.

Долучені та оглянуті відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при фіксації обставин подій патрульними поліцейськими та відмові від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Зокрема, дані відеозапису дозволяють встановити, що саме ОСОБА_1 був за кермом транспортного засобу під час його зупинки працівниками поліції, які безпосередньо виявили порушення Правил дорожнього руху та склали відповідний протокол про притягнення до адміністративної відповідальності. В той же час, процесуальна поведінка ОСОБА_1 на місці події свідчила, що він разом з пасажиром автомобіля намагались ввести працівників поліції в оману та дезорієнтувати їх з приводу того, хто саме керував транспортним засобом, однак в подальшому визнали вищевказаний факт та погодились з тим, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 , який відмовився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до матеріалів справи та даних відеозаписів, правовою підставою для зупинки транспортного засобу було порушення ПДР водієм, який з метою уникнення адміністративної відповідальності пересів з водійського сидіння на пасажирське, в чому згодом зізнався, а для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння перебування останнього в стані з ознаками алкогольного сп`яніння.

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення (з оглянутих відеофайлів вбачається, що ОСОБА_1 не вперше притягується до адміністративної відповідальності за порушення ПДР) та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Відображена у відеоматеріалах інформація, на думку апеляційного суду, повністю узгоджується зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 23 квітня 2022 року о 17 годині 48 хвилин по вулиці Довженка, 9 у місті Івано-Франківськ керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, однак на законну вимогу патрульних поліцейських відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку в присутності двох свідків, що зафіксовано даними долученого до матеріалів провадження відеодиску. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови останнього пройти відповідний огляд

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв