Справа № 303/774/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
13.07.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2020 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень) 40 коп.
Згідно з постановою, 08.02.2020, о 00 год 45 хв, по вул. Ужгородській, у м. Мукачеві, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Зазначає, що суд розглянув справу без його участі, не повідомивши ані про час, ані про місце розгляду справи. Посилається на те, що суд не врахував те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки підозрювали його у вживанні наркотичних засобів, що підтверджується і відповідним записом у протоколі. Стверджує, що він відмовився їхати на огляд у м. Ужгород, однак не відмовлявся від проходження такого огляду в Мукачівській ЦРЛ, яка відноситься до медичних закладів, у яких проводиться обстеження на стан сп`яніння, але поліцейські безпідставно наполягали щоб проходив обстеження в Ужгородській лікарні. При цьому, вказує на те, що 10.02.2020 він самостійно пройшов освідування на стан наркотичного сп`яніння і в його організмі наркотичних засобів не виявлено. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі ч. 1 ст. 247 та п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рижикова В.Г., беручи до уваги приписи ст. 294 КУпАП, це не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався 22.09.2020; 22.04.2021 ; 23.12.2021 за клопотаннями адвоката Рижикова В.Г. і ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, місце й час судового засідання, обізнаний з тим, що у суді апеляційної інстанції розглядається подана особисто ним апеляційна скарга, при цьому від апелянта не надходило жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день чи заяв про розгляд справи за його участі. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №305340, 08.02.2020, о 00 год 45 хв, по вул. Ужгородській, 25 у м. Мукачеві, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що своїми підписами ОСОБА_1 засвідчив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію його отримав, відомості щодо його особи правильні. Окрім цього, у графі «Пояснення» вказав, що через особисті причини не може поїхати в інше місто, однак від освідування не відмовляється.
Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку (а. с. 2, 3).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується, що він зобов`язується залишити свій транспортний засіб марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 на місці зупинки, а саме по вул. Ужгородській, 25, у м. Мукачеві (а. с. 4).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2080195 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень (а. с. 5).
На відеозаписі, який міститься на DVD-диску зафіксовано, що за порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, а саме за відмову на законну вимогу поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення у присутності двох свідків. З відеоматеріалу убачається, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 визнав, що освідування у медичному закладі він не проходитиме, вказавши, що причиною цього є відмова поліцейського повернути ОСОБА_1 посвідчення водія. На відеозаписі відображено, що ОСОБА_1 своїми підписами засвідчив, що зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення він ознайомився (а. с. 6).
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були упереджені під час спілкування та пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейських були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 у тому, що останній відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Так, диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, серед іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на пропозицію поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена наявними у справі письмовими та відеодоказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.
Доводи апелянта про те, що місцевий суд розглянув справу без його участі, не повідомивши його ані про час, ані про місце розгляду справи, апеляційний суд визнає необґрунтованими з огляду на таке.
Так, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у місцевому суді. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що йому було відомо про зміст протоколу про адміністративне правопорушення, окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 був обізнаний з тим, що справа розглядається в Мукачівському міськрайонному суді, про що свідчать подані ним та його захисником, адвокатом Рижиковим В. Г. 21.02.2020 та 06.03.2020 заяви про відкладення судового засідання на інший день. Разом з тим, місцевий суд належним чином повідомив ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 17.03.2020, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення. Однак, відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 до суду не з`явився. На переконання апеляційного суду, право на захист ОСОБА_1 порушено не було. Відтак, відхиляючи твердження апелянта в цій частині, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що місцевим судом була надана можливість ОСОБА_1 у повному обсязі реалізувати своє право на захист та взяти участь у розгляді справи щодо нього. При цьому, суд, на підставі наявних у матеріалах справи відомостей апеляційний суд вважає, що своїми правами ОСОБА_1 скористався на власний розсуд. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.
Доводи апелянта про те, що поліцейські безпідставно пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у місті Ужгороді, а не в Мукачеві, - апеляційний суд вважає, що вони жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції, перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Згідно з пунктом 7 розділу І Інструкції, медичні огляди проводяться у найближчому закладі охорони здоров`я. Апеляційний суд встановив, що заклад охорони здоров`я КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ», де поліцейські пропонували водію ОСОБА_1 пройти освідування на визначення наркотичного сп`яніння - є у переліку закладів охорони здоров`я, яким надано право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв. Однак, з матеріалів справи убачається, що на законну вимогу поліцейських пройти освідування у встановленому законом порядку, водій ОСОБА_1 категорично відмовився, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР.
Враховуючи вищенаведені докази, які досліджені місцевим судом та перевірені на предмет належності, достовірності та достатності судом апеляційної інстанції, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак поліцейські фактично пропонували йому пройти освідування на стан наркотичного сп`яніння. На переконання апеляційного суду, зазначене місцевим судом твердження про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, - апеляційний суд вважає помилковим, адже наявні докази беззаперечно свідчать про те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР: за наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей, що не реагують на світло, на вимогу поліцейського пройти освідування у закладі охорони здоров`я, він відмовився у категоричній формі, обґрунтовуючи це тим, що поліцейські відмовились повернути йому посвідчення водія.
Доданий ОСОБА_1 під час розгляду справи місцевим судом протокол медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 10.02.2020, результат якого свідчить про те, що у ОСОБА_1 жодних ознак наркотичного сп`яніння не виявлено, апеляційний суд вважає, що вказаний документ ніяк не впливає на висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у порушенні вимог п. 2.5 ПДР та скоєння ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не є підставою для скасування судового рішення.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН