Справа №592/4003/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 33/816/294/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бровко Р.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бровка Р.М. на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 серпня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є фізичною особою-підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 496 грн. 20 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 серпня 2022 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 24 червня 2022 року о 16 год. 43 хв., в м. Суми по вул. Металургів, поблизу будинку № 32Б, він керував транспортним засобом Opel Zafira, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810 та в закладі охорони здоров`я водій відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП..

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Бровко Р.М., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що в основу свого рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, суддя суду першої інстанції поклав протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків та відеозапис, що міститься на диску, а також акт огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати ні доказом, ні джерелом отримання доказів. У даному протоколі відбувається тільки фіксація певних подій, обставин, які в сукупності дають підстави поліцейському стверджувати те, що діяння особи містить ознаки адміністративного правопорушення. Фактично, в протоколі фіксуються вже наявні докази, а також джерела їх отримання, в іншому випадку виходить, що поліцейський який склав протокол про адміністративне правопорушення, фактично здобув та/або створив доказ, яким підтверджується вчинення особою адміністративного правопорушення.

Що стосується інших доказів, на які посилається суддя суду першої інстанції, то вони дійсно доводять відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, але жодним чином не доводять факт його керування транспортним засобом. Особа, яка не керує транспортним засобом, не зобов`язана проходити на вимогу поліцейського огляд на стан алкогольного сп`яніння, будь-якої відповідальності за це не передбачено. Знаходження особи за кермом, сидіння у транспортному засобі, натискання на органи його керування, тощо, не може бути визнано, як керування, оскільки, такі дії не приводять в рух транспортний засіб та не зворушують його з місця. При цьому, як на доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд посилається на відеозапис з нагрудної камери поліцейського та зазначає, що до під`їзду будинку по вул. Металургів в м. Суми під`їхав автомобіль, що супроводжувалось відповідним шумом роботи двигуна, лунання звуку характерного для закриття дверей автомобіля після того. Коли ОСОБА_1 виходив з автомобіля, тримав у руках ключів від автомобіля та стверджував, що приїхав для надання допомоги своєму знайомому.

На думку апелянта, вищевказані докази були не вірно оцінені суддею районного суду з точки зору їх належності, і як результат, суддя дійшов помилкових висновків щодо доведеності керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки, шум роботи двигуна та наявність звуку характерного для закриття дверей автомобіля міг доноситися від будь-якого іншого транспортного засобу, зважаючи на той факт, що в даному дворі, де відбувався даний епізод, знаходиться велика кількість автомобілів, що вбачається з відеозапису, наданого органом поліції, а те, що останній тримав ключі в руках, ніяким чином не доводить факту керування, при тому, що це не були ключі від автомобіля, оскільки ОСОБА_1 , підходячи до будинку, дістав ключі від під`їзду, щоб потрапити до своєї квартири, але в цей момент вирішив підійти до сусіда, який лежав на лавочці в нетверезому стані. ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що приїхав додому та намагався надати допомогу своєму знайомому (сусіду), але приїхав саме на громадському транспорті, а до під`їзду йшов пішки від зупинки. Будь-якого визнання факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 у розмові з поліцейським, не було, а тому, незрозуміло, на підстав чого суддя дійшов такого висновку.

Апелянт зазначає, що суддя районного суду не взяв до уваги той факт, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП, має наслідком порушення останнім, на думку суду, п.2.5 ПДР, в якому зазначено, що саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку огляд на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, тобто, обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності за вказаною статтею є керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, відповідно до п.1.10. ПДР, водій - це особа, яка керує транспортним засобом та має посвідчення водія, а ОСОБА_1 автомобілем не керував і не має водійського посвідчення, що виключає обов`язковість виконання вимоги поліцейського, яка передбачена п. 2.5 ПДР та доводить те, що останній не є водієм.

Такі пояснення надавалися поліцейським, але вони не були взяті до уваги, крім того, поліцейські склали постанову відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КпАП і на даний час таке рішення оскаржується в Ковпаківському районному суді м. Суми.

Крім того, апелянт зазначає, що судом було відмовлено у задоволенні його клопотання щодо здійснення аудіо- фіксації судового засідання, що фактично позбавляє апеляційний суд можливості оцінити доводи сторони захисту, які були надані в судовому засіданні районного суду.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_1 не керував автомобілем, як зазначають про це патрульні поліцейські, в його діях відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП, а відповідно, і відсутній сам склад даного правопорушення.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд 1-ї інстанції застосував до ОСОБА_1 такий вид стягнення, як позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік та роз`яснив, що такий вид покарання унеможливить отримання ОСОБА_1 водійського посвідчення протягом року з дати набрання постановою законної сили, при тому, що санкція ч. 1 ст.130 КпАП не передбачає такого виду покарання, як заборона особі в отриманні ведійського посвідчення протягом року з дня набрання постановою законної сили, якою особу визнано винуватою у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а матеріали справи містять довідку від 25 червня 2022 року, в якій чітко зазначено, що ОСОБА_1 не отримував водійського посвідчення.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бровко Р.М., які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити, апеляційний суд, дослідивши відеоматеріал, зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч.1 ст.251, ст.280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що до висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов з врахуванням даних, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 074064 від 24 червня 2022 року, в якому зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у водія ОСОБА_1 та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому задокументовано відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням газоаналізатора Alcotest Drager 6810 в присутності двох свідків, пояснень свідків, які таку відмову підтвердили та відеозапису з місця вчинення правопорушення.

Однак, з таким висновком судді суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, з таких підстав.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

У п. 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту складеного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом Opel Zafira, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей, і як водій, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810 та в закладі охорони здоров`я.

Під час апеляційного перегляду вказаної справи, ОСОБА_1 категорично заперечував свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, зазначав, що в його діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення, при цьому, не заперечував, що вживав того дня алкоголь, однак транспортним засобом не керував і взагалі не має посвідчення водія. Пояснював, що приїхав до своєї зупинки на громадському транспорті і звідти дійшов додому пішки. Свої заперечення щодо керування автомобілем він висловлював поліцейським, однак вони наполягали на тому, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння, від чого він відмовився, оскільки водієм не був.

Про зазначені обставини повідомляв і захисник Бровко Р.М. в апеляційній скарзі.

З метою перевірки таких доводів, як під час підготовки справи до розгляду, так і в судовому засіданні, апеляційним судом було проглянуто наявний в її матеріалах відеоматеріал.

З відеозапису не вбачається, що до під`їзду будинку по вул. Металургів в м. Суми під`їхав автомобіль за кермом якого був саме ОСОБА_1 , а чутно лише шум роботи двигуна та звук, характерний для закриття дверей автомобіля. При цьому відеозапис не містить даних про те, що ОСОБА_1 висаджується з автомобіля, він просто йде і тримає у руках ключі, що ніяким чином не доводить того факту, що він автомобілем керував і що зазначені ключі саме від автомобіля. ОСОБА_1 повідомляє працівників поліції про те, що він приїхав додому, але приїхав саме на громадському транспорті, а до під`їзду йшов пішки від зупинки, при цьому, вказував, що взагалі немає водійського посвідчення, що, до речі, підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою старшого інспектора відділу АП УПП в Сумській області.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду матеріали даної справи, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних доказів, яких було б достатньо для визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує і практику ЄСПЛ, який дотримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» ( Ireland v.the United Kingdom ), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з врахуванням практики ЄСПЛ, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апелянта про те, що при постановленні оскаржуваного рішення суддя надав невірну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та дійшов помилкового висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, є слушними, оскільки, «поза розумним сумнівом», не доведено, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом, що у свою чергу свідчить про те, що останній не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що вірно вказує апелянт у поданій апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначене, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, вказане судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Бровко Р.М. - задовольнити.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік скасувати , а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.