Справа 362/2977/22
Провадження 3/362/1649/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2022 року м. Васильків

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Сухарева О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого неповнолітня особа 28.07.2022 о 17 год розпивала спиртні напої у громадському місці навпроти магазину по вул. Київська в смт. Глеваха.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину визнала, пояснила, що її син ніколи не вживав спиртні напої. Вона йому не дозволяла, займається вихованням сина, 28.07.2022 він пішов грати у футбол, а потім з`ясувалось, що познайомився з якимось хлопцем, з яким і вживав спиртне, після чого йому стало погано і викликали швидку допомогу. У даний час син нормально себе почуває, вчиться, вона його контролює і постійно проводить бесіди щодо заборони вживання спиртних напоїв.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Судом досліджено наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №867851 від 28.07.2022, який відповідає вимогам закону та містить суть адміністративного правопорушення та кваліфікацію дій особи (а.с. 1); пояснення лікаря ОСОБА_3 (а.с. 2), відеозапис, що міститься на диску, зроблений на боді-камеру поліцейського і зміст якого відповідає фактичним обставинам правопорушення.

Частиною 1 статті 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III, ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, № 789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН).

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст. 150 Сімейного Кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, пер6едбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, її вина повністю доведена матеріалами справи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Зважаючи на характер вчиненого правопорушення, відсутність тяжких негативних наслідків правопорушення, враховуючи особу правопорушника її ставлення до скоєного, суд приходить до висновку, що вказане правопорушення не виявляє великої суспільної небезпеки і є малозначимим.

Беручи до уваги те, що істотних наслідків від вчиненого правопорушення не наступило, матеріальної та фізичної шкоди правопорушенням не заподіяно, особу слід звільнити від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосити усне зауваження.

Справу про адміністративне правопорушення провадженням закрити.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Сухарева О.В.