КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/542/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гуль В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 173 КпАП України,

В С Т А Н О В И В :

01 листопада 2021 року о 20 годині 00 хвилини ОСОБА_1 , знаходячись в громадському місці в ТЦ «Паралель» за адресою: м. Київ, вул. О. Мішуги, 6, сперечався з охороною магазину, агресивно себе поводив, буянив, після чого пошкодив меблі, антиконтакті ворота в магазині «Простір», порушував громадський порядок і спокій громадян.

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 173 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одна) гривень 00 (нуль) копійок на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 (нуль) копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та прийняти нову, якою справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував усі обставини справи, не надав можливості скористатись правами, передбаченими ст.268 КУпАП, які мають значення для вирішення питання про винуватість, та порушив їх. Та як наслідок цього, не перевірив наявність складу правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Зазначає, що під час перебування в ТРЦ «Паралель» стався конфлікт з охоронцями, внаслідок чого відбулась штовханина, в результаті якої він впав та зачепив металеву конструкцію. Відмовив охоронцю у пред`явленні сертифікату про щеплення на підставі ст.39-1 Основ законодавства про охорону здоров`я, оскільки це є розголошенням його персональних даних, та відсутні будь-які офіційні документи, які забороняють йому увійти до ТРЦ.

Вказує, що захищав себе від протиправних дій охоронців, оскільки саме вони були причиною конфлікту та діяли незаконно. Зазначає, що не вчиняв ніяких правопорушень та громадського порядку не порушував, а охоронці не мали права хватати його і крутити руки.

Наголошує, що поліцейські які прибули на виклик охорони ТРЦ не встановили обставин, що саме він потерпілий, почали робити йому зауваження, сперечатись та затримувати його, зняли з нього одяг, одягли наручники та відвезли до Дарницького Управління поліції ГУНП у м. Києві де було складено протокол про адміністративне правопорушення з яким він не погоджується.

Вказує, що його пояснення, щодо події яка мала місце поліцейські до уваги не взяли і навіть не розглянули. На його заяву про вчинення злочину ніякої відповіді не надали.

Зазначає, що поліцейські нанесли йому тілесні ушкодження та не надали можливості зателефонувати адвокатові або родичам.

Вказує, що фактично ніякої шкоди ТРЦ «Паралель» не причинив, ніяких позовів та заяв про спричинену шкоду у справі немає.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом та поясненнями.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 173 КУпАП України передбачає, що об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, передбачає наявність діяння: нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та вчинення інших подібних дій, що як наслідок порушують громадський порядок та спокій громадян. При цьому дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка вчиняє таке правопорушення, усвідомлює, що своїми діями порушує громадський порядок і спокій громадян, та бажає чи свідомо припускає прояв неповаги до суспільства.

Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 299668 від 01.11.2021 року, о 20 годині 00 хвилини ОСОБА_1 , знаходячись в громадському місці в ТЦ «Паралель» за адресою: м. Київ, вул. О.Мішуги, 6, сперечався з охороною магазину, агресивно себе поводив, буянив, після чого пошкодив меблі, антиконтакті ворота в магазині «Простір», порушував громадський порядок і спокій громадян.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений КУпАП, а тому, як доказ, протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законодавством. Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення мають зазначатися, серед іншого, суть адміністративного правопорушення і нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Однак у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 , не відображено об`єктивну сторону правопорушення, оскільки не зазначено і не розкрито наслідки порушення громадського порядку і спокою громадян, настання яких прямо передбачене диспозицією статті 173 КУпАП України, як обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, зважаючи на те, що у ньому не викладено всіх обставин, в тому числі всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Вищенаведене є підставою для висновку про те, що протокол серії ГП 299668 від 01.11.2021 року не є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Інших доказів, якими суд обґрунтував оскаржувану постанову в матеріалах справи немає.

В матеріалах справи відсутні рапорти працівників поліції. Також відсутній відеозапис з камер відеонагляду ТЦ «Паралель» для встановлення фактичних обставин викладених в адміністративному протоколі. Не допитано працівників служби охорони ТЦ «Паралель».

Не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення і його пояснення додані до протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у цих поясненнях ОСОБА_1 зазначає про свою незгоду з протоколом.

Таким чином, обставини поведінки ОСОБА_1 , які були встановлені апеляційним судом, не свідчать про його прагнення показати зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, не свідчать про те, що такі дії були вчинені саме з мотивів неповаги до громадського порядку і спокою громадян, що були безпричинними та порушували громадський порядок і спокій громадян, а тому дії ОСОБА_1 не утворювали об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Частиною третьою ст.62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Фатуллаєв проти Азербайджану», рішення від 22.04.10 р. Суд зазначив: «Презумпція невинуватості, втілена в статті 6 § 2 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства. Вона не лише забороняє передчасне висловлювання самим судом думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку, ця заборона поширюється не лише на суддів, а й на інших представників влади».

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A №73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим постанова Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року є необґрунтованою та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гуль