Справа № 487/1786/22
Провадження № 3/487/790/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Сухаревич З.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк В.М.,

захисника Коренко Т.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Миколаївського районного управління поліції ГУ НП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг, Миколаївської області, громадянина України, який є пенсіонером, працює начальником опорного пункту охорони правопорядку, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 174 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2022 р. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст.174 КУпАП, серії ВАБ 837717, в якому зазначено: 26.04.2022 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на проїзній частині біля буд. 21 по вул. Даля, здійснив постріл з належного йому спеціального пристрою для відстрілу гумових куль «Беркут» ПМ кал.9 № НОМЕР_1 у повітря, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 174 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав, пояснив, що 26 квітня 2022 р. він підходив до свого будинку по АДРЕСА_2 і побачив групову бійку між 4 чоловіками, також присутні були 2 жінки. Кричали щось про сепаратистів і бандерів. Один великий за статурою чоловік бив меншого чоловіка так, що він ( ОСОБА_1 ) побачив загрозу для його життя. Після цього він попросив припини бійку, але йому відповіли нецензурною лайкою. Він знов попросив припинити бійку і троє чоловіків кинулись до нього і почали погрожувати йому фізичною розправою, тому він злякався, вийняв пістолет і повідомив, що буде стріляти, але вони не зупинились. Тоді він зробив постріл у повітря і вони зупинились. Він наказав чекати поліцію і пішов у двір, викликав поліцію. Через 20-30 хв. приїхали працівники поліції і у грубій формі почали вимагати від нього зброю. Він повідомив, що на вулиці стоять люди, які вчинили бійку і погрожували йому. Але працівники поліції його не слухали, грубо із ним поводились, надягли на нього кайданки і щось шприцем кололи у руки. Вони хотіли оглянути квартиру, але ОСОБА_1 не дозволив і вимагав покинути двір. Двері у квартиру були зачинені. Коли забирали його до відділку поліції, то двоє працівників поліції стояли у дверях його квартири, які вже були відчинені. Пістолет знаходився у письмовому столі. Один з поліцейських назвався дільничним ОСОБА_2 і саме він писав всі пояснення. У його присутності нікого не опитували. У відділку поліції він підписав протокол, оскільки погано почувався і не міг більше там знаходитись. Близько 00:15 год. його привезли додому і він виявив виламані вхідні двері і зникнення пістолета і двох магазинів до нього з 15 патронами, а також грошей. О 00:30 год. він подзвонив на спецлінію «102» і повідомив про зникнення пістолета і грошових коштів. Але на виклик ніхто не приїхав. Він ще раз викликав поліцію і також ніхто не приїхав. Потім він знов викликав поліцію і приблизно о 08:15 год. приїхали працівники поліції, один назвав себе інспектором УГРО, а дівчина сказала що вона слідчий. Він написав їм пояснення. Заяву у нього не брали. Потім дівчина сказала, що пістолет знайшли у дворі. Наголошує, що вимушений був застосувати зброю, оскільки відчув загрозу для свого життя та здоров`я і намагався її відвернути.

Захисник в судовому засіданні просила закрити провадження у справі, посилаючись на відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 правомірно застосував зброю з метою самооборони, коли виникли явні ознаки для його життя і неможливість уникнути конфлікту іншим способом.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 174 КУпАП передбачає відповідальність за стрільбу з вогнепальної чи холодної метальної зброї, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії або пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду в населених пунктах і в не відведених для цього місцях, а також у відведених місцях з порушенням установленого порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

З огляду на викладене, правопорушення, передбачене ст. 174 КУпАП, є умисним, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Необхідно зазначити, що не є правопорушенням дія, яка хоч і передбачена КУпАП або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані необхідної оборони, тобто при захисті державного або громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, установленого порядку управління від протиправного посягання шляхом заподіяння посягаючому шкоди, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. При цьому перевищенням меж необхідної оборони визнається явна невідповідність захисту характерові і суспільній шкідливості посягання (ст. 19 КУпАП).

Згідно Загальної декларації прав людини 1948 р. (далі Декларація) всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах (ст. 1). Кожна людина повинна мати всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ч. 2). Кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність (ч. 3). Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань (ст. 12). Кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна (п. 1, 2 ст. 17). Кожна людина має обов`язки перед громадою, у якій тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Здійснення цих прав і свобод ні в якому разі не повинно суперечити цілям і принципам ООН (п. 1, 2, 3 ст. 29).

Таким чином, право на необхідну оборону є одним із найважливіших юридичних інститутів. Очевидним є те, що без права захистити себе, чи свою оселю, майно у людини не може бути спокою, впевненості в безпеці свого життя і здоров`я, недоторканності власного житла.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 у справі № 342/538/14-к зазначив, що закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є напад озброєної особи, напад групи осіб або протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення. У таких випадках шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

Різниця між цими інститутами полягатиме лише у різній суспільній небезпечності або шкідливості; в кримінальному законодавстві відповідна норма про необхідну оборону більш конкретизована (ст. 36 КК). При цьому вказані інститути необхідно розглядати як логічне продовження конституційних принципів про право на захист свого життя і здоров`я, власності, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 Конституції України).

Аналіз вище зазначених норм законодавства необхідно розуміти як право особи на оборону і у випадку посягання на неї, і на її права, у тому числі протиправне посягання на право власності та недоторканність житла. При цьому право на оборону необхідно розуміти не лише як право на втечу чи як право звернутися за допомогою (до інших осіб, органів державної влади), а й активне право на протидію незаконним посяганням. Право на необхідну оборону є природним і невідчужуваним, а також абсолютним правом людини, тобто всі інші особи, у тому числі і представники влади, не можуть перешкоджати громадянину в законному здійсненні права на необхідну оборону. Це право є самостійним, а не додатковим.

Іншими словами, кожний громадянин має право на необхідну оборону незалежно від можливості звернутися за допомогою до органів влади або посадових осіб для відвернення або припинення посягання. При цьому громадянин не зобов`язаний також доводити до відома державних або інших органів чи посадових осіб про вчинений ним акт необхідної оборони, хоча він і вправі зробити таке повідомлення в інтересах своєчасного і правильного вирішення кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначалось вище, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних підстав: наявність суспільно небезпечного (протиправного, шкідливого) посягання; необхідність його негайного відвернення або припинення. Це стосується випадків, за яких утворюється реальна і безпосередня загроза заподіяння такої шкоди певним об`єктам охорони життю, здоров`ю, майну та ін.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_3 , троє чоловіків кинулись до нього і почали погрожувати йому фізичною розправою, тому він злякався, вийняв пістолет і повідомив, що буде стріляти, але вони не зупинились. Тоді він зробив постріл у повітря і вони зупинились.

Також у своїх письмових поясненнях 26.04.2022 ОСОБА_1 зазначав, що зробив попереджувальний постріл після того, як чоловіки накинулись на нього.

Таким чином, суд вважає, що місце, час, обставини події, давали право ОСОБА_1 діяти в умовах необхідної оборони, а саме захисту свого життя, здоров`я.

Судом критично оцінюються пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки вони не були свідками події.

В поясненнях інших свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не міститься інформації, яка б спростовувала пояснення ОСОБА_1 .

Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 надані в судовому засіданні та наявні в матеріалах справи узгоджуються між собою, є логічними та послідовними та підтверджуються також рапортом від 26.04.2022, відповідно до якого поліцію викликав саме ОСОБА_3 на бійку.

Відповідно ст. 8 КУ, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), тому ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні саме цього правопорушення встановлено не було.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Згідно протоколу огляду місця події від 26.04.2022 та рапорту ст. ДОП СП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області С. Коваленко, під час огляду місця події було вилучено та передано до СКОЗ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області: сейф-пакет ВУМ 1005152 з гільзою к-9мм та сейф пакет ВУМ 1007491 з спец. пристроєм для відстрілу гумових куль ПМ «Беркут» к-9мм НОМЕР_1 , порожнім магазином до нього та 7 патронами к-9мм.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, вилучені речі слід повернути власнику, а саме ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 174 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вилучені в ході огляду місця події 26.04.2022 у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 - спец. пристрій для відстрілу гумових куль ПМ «Беркут» к-9мм НОМЕР_1 , порожній магазин до нього та 7 патронів к-9мм повернути ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня винесення та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду у строк та порядку передбачені ст.294 КУпАП.

Суддя: З.М. Сухаревич