ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Струбіцька О.М. розглянувши провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за його участі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Згідно постанови районного суду, 27.04.2022 року о 01:20 год., в с.Мамаївці, траса М-19, 484 км., ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 1102», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alkotest Drager 7510. Результат тесту 1,20 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 А ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт вважає, що постанова районного суду прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, є незаконною і необґрунтованою.

Провадження: №33/822/396/22 Головуючий у І інстанції: Масюк Л.О.

Категорія: ст. 130 КУпАП Доповідач: Струбіцька О.М.

Вказує, що не здійснював керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а огляд був проведений з порушенням інструкцій та законів.

Посилається на те, що він був не згідний з результатами проведеного огляду, а тому працівники поліції порушили порядок проведення огляду не доставляючи його до закладу охорони здоров`я, що є підставою для визнання такого огляду недійсним.

Звертає увагу суду на те, що він є особою похилого віку, інвалідом другої групи, у зв`язку із станом здоров`я вимушений вживати такі ліки як «Корвалол» та «Корвалдин», які виготовлені на спиртній основі.

Стверджує, що йому не було роз`яснено його прав та обов`язків, а також не вручено направлення на огляд до закладу охорони здоров`я.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таких вимог суддя районного суду дотримався в повній мірі при розгляді даної справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно оскаржуваної постанови, суд визнав ОСОБА_1 винуватим у тому, що він 27.04.2022 року о 01:20 год., в с.Мамаївці, траса М-19, 484 км., керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 1102», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується наявними у справі та дослідженими судом наступними доказами.

Даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №336623 від 27.04.2022 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення (а.с.1).

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 встановлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів (а.с.3).

З даного акту вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», яким встановлено результат в 1.20 ‰.

Вказане також підтверджується чеком приладу «Drager Alcotest 7510», який за результатами тестування на алкоголь встановив перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння - 1.20‰ (а.с.4).

Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений у відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, розділу 3 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року за №1552/735.

Вищевказане підтверджуються відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, перевірка на приладі «Drager Alcotest» встановила перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння 1.20‰, результат огляд ним не заперечувався (а.с.9).

Передбачених законом підстав для визнання огляду недійсним апеляційний суд не встановив.

Твердження апелянта про те, що він не був згідний з результатами огляду - є обраною ним лінією захисту з метою уникнення відповідальності, таке твердження спростовується наявним відеозаписом, де ОСОБА_1 визнавав, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не виявив бажання їхати в лікарню.

Відмові від підпису протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про непогодження з ним, а є правом особи.

Доводи апелянта про те, що йому не було роз`яснено права та обов`язки є безпідставними, згідно дослідженого відеозапису працівник поліції повідомила ОСОБА_1 його права та обов`язки.

Вживання лікарських препаратів на основі спирту, на які посилається апелянт, не може бути підставою для скасування рішення районного суду.

Твердження апелянта, що відсутності доказів керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння спростовується матеріалами справи.

Таким чином, апеляційні доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, викладені доводи апеляційний суд оцінює як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №336623 від 07.04.2022 року відповідає вимогам передбаченим ст. 256 КУпАП, постанова Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В супереч доводів апелянта, працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону, та в законному порядку встановили факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження щодо ОСОБА_1 не може бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, є особою похилого віку, інвалідом другої групи, має тяжку хворобу згідно документів, вдівець, має розмір пенсії 2300 грн., не працює, пенсія є його єдиним джерелом доходів, виключно позитивно характеризується по місцю проживання, займається волонтерською діяльністю з початку повномасштабної війни, за власні кошти виготовив близько 700 подушок для військових, про що пред`явив довідки волонтерської організації.

У судовому засідання ОСОБА_1 визнав вину, щиро розкаявся у скоєному, пояснив, що дуже шкодує, йому стидно за скоєне, просить пом`якшити йому стягнення, адже розмір штрафу в 17000 грн. є для нього непосильним, він має розмір пенсії 2300 грн., заощаджень немає, все віддає на волонтерство, шив подушки для солдатів ЗСУ, самостійно все закупляв, є інвалідом, потребує коштів на лікування та оплати комунальних послуг.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані позитивні характеризуючі дані особи ОСОБА_1 та пом`якшуючі його вину обставини є дійсно тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення, і дають підстави для застосування щодо нього м`якшого стягнення ніж передбачене санкцією статті.

На даний час нормами чинного КУпАП не передбаченого застосування стягнення м`якшого ніж визначено санкцією статті.

В даній ситуації має місце відсутність правового регулювання даного питання.

Дане питання було предметом провадження Конституційного суду України.

Згідно абзаців другого, третього підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини) рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Суд вважає, що неможливість призначення більш м`якого покарання згідно норм КУпАП у зв`язку з відсутністю правового регулювання даного питання, у порівняння з нормами КК України, які дозволяють призначення більш м`якого покарання, є несправедливим та непропорційним, з урахуванням меншого ступеня суспільної небезпеки адміністративних правопорушень у порівнянні із кримінальними правопорушеннями. Таким чином, з урахуванням правової позиції ЄСПЛ у справі Лучанінова проти України, суд вважає можливим застосувати для усунення прогалин КУпАП в порядку аналогії закону норми КК України.

Призначене судом стягнення за адміністративне правопорушення має бути пропорційне тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягару для особи.

Така позиція випливає з рішення ЄСПЛ «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), де Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Стан здоров`я, інвалідність, похилий вік, низький рівень доходу, вказує на те, що ОСОБА_1 є соціально вразливою особою, тому розмір накладеного на нього штрафу є значним і надмірним.

Враховуючи те, що є сукупність позитивних характеризуючих даних ОСОБА_1 , є підстави для зменшення штрафу і призначення його в розмірі який нижче ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, прийняти нову постанову.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 176 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 2992 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду [підпис] О.М. Струбіцька

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ Струбіцька О.М.

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

18.07.2022 року

(дата засвідчення копії)