Справа № 462/1624/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2022 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає на АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Інспектором УПП у Львівській області ДПП Бохною Н.М. 07.04.2022 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 237366 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 07.04.2022 року о 02.52 год. на вулиці Городоцькій,154 у м.Львові керував автомобілем «Mazda 6», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія за допомогою приладу Alcotest Drager 6820, результат якого показав 1,24‰, тест № 1248.

У суді ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав, зазначивши, що такого не вчиняв, а його вина є недоведеною, сама процедура оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення була проведена з грубим порушенням його прав і, відповідно, докази отримані в результаті такого не можуть прийматись до уваги при розгляді справи по суті.

Пояснив, що дійсно інспектор перед складанням вказаного протоколу запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager», на що він погодився. Проте, поліцейським всупереч вимог законодавства не було роз`яснено йому прав згідно зі ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП після оголошення підозри в наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння та перед початком здійснення ним процесуальних дій, зокрема, проведення огляду на стан сп`яніння, а також не було роз`яснено порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до ст.266 КУпАП. Відповідно, він не міг реалізувати свої процесуальні права та захищатись від висунутої поліцейським підозри. Процедура огляду і оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення проводилась фактично у формі вказівок поліцейського, що йому потрібно робити і де в подальшому підписатись, без надання йому можливості розсуду, без отримання пояснення щодо правових наслідків вчинення чи невчинення ним тих-чи інших дій. Крім цього, перед проходженням огляду працівники поліції не роз`яснили йому право на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, як і можливість проходження такого огляду після проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу працівником поліції у випадку незгоди з його результатами, і відповідно не забезпечили можливості реалізації вказаних прав.

Враховуючи, що допустимих і безспірних доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять, ОСОБА_1 просив провадження по справі закрити на підставі п.1ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення і доводи ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 (а) ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.251, 252 КУпАП, приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення розроблені та затверджені наказом МВС від 07.11.2015 за №1395 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/278853 «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі -Інструкція №1395), наказом МВС від 06.11.2015 за №1376 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27942 «Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» (далі -Інструкція №1376), спільним наказом МВС і МОЗ від 09.11.2015 за №1452/735 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі -Інструкція №1452/735) недотримання норм яких дає підстави для висновку про недопустимість доказів на підтвердження обставин подій та доведеності вини особи у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

Статтею 266 КУпАП регламентовано огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Так, частинами 2, 3, 5 цієї статті передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду на час події визначалась Інструкцією №1452/735.

Відповідно до п.2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, якими за п.3 цього розділу є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП (п.п. 6, 7 розділу І Інструкції №1452/735).

Розділ ІІ даної Інструкції визначає порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими оформлення його результатів, а саме, що огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Оформлення матеріалів огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством.

На підтвердження обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, судді надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 237266 від 07.04.2022 року, відеозаписи з нагрудної камери 471103 та службового т.з. 9414, записані на DVD-диск, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, чек - драгер № 6820.

ОСОБА_1 не заперечуються ті обставини, що він керував транспортним засобом у вказаному в протоколі про адміністративне правопорушення місці і часі.

З долученого до адмінпротоколу відеозапису вбачається, що працівниками поліції було висунуто ОСОБА_1 підозру у керуванні ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Водночас працівниками поліції, як видно із запису, не вказано і не повідомлено ОСОБА_1 , які саме ознаки алкогольного сп`яніння у нього виявлено і які б давали підстави вважати, що він перебуває у такому стані, тоді як згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції №1452/735 лише за наявності ознак алкогольного сп`яніння, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів.

Отже, поліцейськими при оголошенні підозри не зафіксовано обов`язкової обставини, з якою законодавство пов`язує можливість проведення огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 , як встановлено, заперечував факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, хоча погоджувався з тим, що вживав невелику кількість алкоголю задовго до того, як його зупинили поліцейські.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Драгер «Alcotest 6820» проводився за згодою ОСОБА_1 , проте відеозапис не містить підтвердження того факту, що інспекторами останнього було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу, що вказує на порушення п.5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735.

Слід зауважити, що оскільки ОСОБА_1 заперечував факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, інспектор повинен був не тільки запропонувати пройти огляд за допомогою технічного приладу, а також проінформувати про порядок застосуванняспеціального технічного засобу і можливості пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Оскільки цього зроблено не було, ОСОБА_1 фактично був позбавлений можливості реалізувати своє право пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, вимагати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого запису вимірювальної техніки, як того вимагає положення п.5 розділу ІІ Інструкції №1452/735.

ОСОБА_1 в суді наголосив на тому, що після проходження ним огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу працівники поліції не роз`яснили йому право на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я у разі незгоди з результатом огляду, проведеного поліцейським.

Суддя приймає до уваги вказані доводи ОСОБА_1 , оскільки зазначені твердження підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, наявним в матеріалах справи.

Аналіз наведених встановлених під час розгляду справи обставин і їх правового регулювання дає підстави для висновку, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений 07.04.2022 року з істотними порушеннями вимог ст.266 КУпАП та Інструкції №1452/735 і тому такий слід вважати недійсним.

Даючи оцінку доводам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про нероз`яснення їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, і неможливість реалізації цих прав на стадії розслідування у справі про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

З ратифікацією Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) Україна взяла на себе зобов`язання дотримуватися прав людини, які охороняються Конвенцією, одним з яких є право на справедливий суд.

Так, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дотримання вимог статті 6 Конвенції на національному рівні нормативно забезпечується чинними процедурними гарантіями та принципами судочинства. Крім того, в силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію та практику Суду під час розгляду справ як джерело права. З прийняттям Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 05.01.2017 року, гарантії права на справедливий суд безпосередньо закріплено статтями 2, 7, 56, 57 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як свідчить зміст статті 6 Конвенції, її дія розповсюджується на «цивільні права й обов`язки» та «захист від кримінального обвинувачення». При цьому обидва терміни мають автономне значення, тобто не залежать від зарахування конкретної справи до цивільної чи кримінальної юрисдикції за національним законом. Тому кожного разу ЄСПЛ, спираючись на свою практику, вирішує, чи підпадає певна справа під цивільний або кримінальний аспект у розумінні Конвенції.

Так, для визначення того, чи належить справа до поняття «кримінальне обвинувачення», ЄСПЛ застосовує так звані «критерії Енгеля», сформульовані у справі «Енгель проти Нідерландів»: 1) кваліфікація правопорушення за національним правом; 2) характер правопорушення; 3) суворість покарання, яке загрожує особі. При цьому вказані критерії мають альтернативне значення, якщо за національним правом правопорушення не кваліфіковане як кримінальне, ЄСПЛ буде аналізувати другий і третій критерії.

За практикою ЄСПЛ, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21.02.1984 року (пп. 52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02.09.1998 року (пп. 56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17.11.2009 року).

Так, відповідно до п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У рішенні «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Поряд з цим, ЄСПЛ відносить до кримінально-правової санкції й позбавлення прав на управління транспортним засобом, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року).

Системний аналіз вищезазначеної практики ЄСПЛ свідчить про те, що гарантії ст. 6 Конвенції поширюються також на осіб, які вчинили діяння, що відповідно до національного законодавства хоч і не є злочинами, але визнаються кримінальними у конвенційному значенні.

Таким чином, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення є лише частиною процесуальних дій, які виконуються під час всього провадження, то гарантії права на справедливий суд розповсюджуються на інші стадії провадження у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, на стадію адміністративного розслідування.

Така стадія провадження у справі про адміністративне правопорушення охоплює: 1) установлення ознак правопорушення; 2) доставлення правопорушника; 3) установлення особи правопорушника (прізвище, ім`я по батькові, вік, місце проживання); 4) прийняття рішення про порушення справи; оформлення рішення про порушення справи; 5) зібрання доказів (пояснення осіб, що мають причетність до вчинку, і свідків, висновки спеціалістів, покази технічних приладів тощо); 6) установлення даних, що характеризують особу правопорушника (попередні протиправні вчинки та їх наслідки, місце роботи, сімейний стан і стан здоров`я, джерела існування тощо); 7) процесуальне оформлення результатів розслідування; направлення матеріалів для розгляду за підвідомчістю тощо.

Отже, стадія адміністративного розслідування передує розгляду справи по суті, розпочинається з отриманням уповноваженим органом (посадовою особою) інформації про вчинене адміністративне правопорушення, завершується складанням протоколу та направленням матеріалів до уповноваженого органу для розгляду. Важливість цієї стадії зумовлена тим, що саме під час підготовки матеріалів закладається базис для розгляду справи в суді чи іншому уповноваженому органі. При цьому, на даній стадії до особи можуть застосовуватися заходи і процедури, які обмежують права людини, що потребує забезпечення таких прав, зокрема, права на захист.

У даному провадженні, стадія адміністративного розслідування розпочалася зі встановлення ознак правопорушення та оголошення підозри ОСОБА_1 в такому, завершилась складанням протоколу про адміністративне правопорушення, що фактично є пред`явленням цій особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки саме в протоколі викладається суть та обставини правопорушення, а також кваліфікація діяння.

У справі «Шабельник проти України» Європейський суд надав оцінку застосуванню статті 6 Конвенції на стадії досудового розслідування, коли обвинувачення особі ще не пред`явлено. Зокрема, у пунктах 52, 53 рішення Суд зазначив, що вимоги статті 6 (зокрема пункту 3) можуть також бути застосовними ще до того, як справу направлено на розгляд суду, якщо й тією мірою, якою недотримання таких вимог на самому початку може серйозно позначитися на справедливості судового розгляду. Спосіб застосування пунктів 1 і 3 (c) статті 6 на етапі слідства залежить від особливостей відповідного провадження та фактів конкретної справи. Згідно зі статтею 6, як правило, вже на початку поліцейських допитів обвинуваченому має надаватися можливість користуватися допомогою захисника. Право захисту буде в принципі непоправно порушено, якщо під час засудження його судом використовуватимуться викривальні показання, отримані під час допиту без присутності захисника.

Наведене дає підстави для висновку, що якщо під час адміністративного розслідування до особи застосовуються обмеження чи процедури, які можуть істотно вплинути на неї й на подальший розгляд справи, то гарантії статті 6 Конвенції мають діяти в тій частині, в якій це є можливим з урахуванням характеру відповідних процедур і заходів. Такими гарантіями варто вважати право на захисника, а також право не свідчити проти себе.

Так, статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який, за законом, має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Так само право захисника брати участь у розгляді справи передбачено статтею 271 КУпАП.

Отже, за змістом указаних положень, право особи, яка притягається до відповідальності, на участь захисника регламентується виключно на стадії розгляду справи, при цьому оминаються всі процесуальні дії, які передують направленню матеріалів вже зібраної справи до уповноваженого органу для розгляду.

Проте, в контексті наведеного, забезпечення гарантій права на справедливий суд на стадії до початку розгляду по суті справи про адміністративне правопорушення передбачає в тому числі забезпечення права на захист особи під час процесуальних дій та процедур, результати яких можуть мати навіть вирішальний вплив на справедливий розгляд справи по суті, зокрема, отримання доказів на підтвердження обвинувачення.

Окрім цього, гарантією права на справедливий суд, яка має забезпечуватися на стадії адміністративного розслідування, є право не свідчити проти себе.

Стаття 63 Конституції України декларує, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Європейський суд неодноразово наголошував, що право на мовчання та імунітет від самообвинувачення є загальновизнаними міжнародними стандартами, які становлять сутність поняття справедливої процедури, згідно зі статтею 6 Конвенції.

Водночас, відповідно до пункту 11 розділу ІІ Інструкції № 1376 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.

Однак, роз`яснення положень ст.63 Конституції України на етапі «при складенні протоколу не є дієвим, оскільки не виключається, що особа вже дала викривальні пояснення, які й стали підставою для складення протоколу. Крім того, право надання пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення передбачає, що уповноважена посадова особа вже дійшла висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, тому фактично пояснення в протоколі призначені не для особи, яка його склала, а для органу, який у подальшому буде розглядати справу.

З огляду на викладене, враховуючи що ОСОБА_1 , як видно із відеозапису із нагрудної камери поліцейського, було оголошено його права, передбачені ст.63 Конституції України і ст.268 КУпАП, вже після проведення огляду на стан сп`яніння і оформлення результатів такого огляду, перед самим складанням протоколу, тому він не отримав гарантій права на справедливий суд за ст.6 Конвенції на стадії адміністративного розслідування, що привело до істотного порушення прав цієї особи на захист і не свідчити проти себе.

За таких обставин докази, отримані внаслідок істотного порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які зафіксовані в процесуальних джерелах - акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та чеку - драгер №6820, є недопустимими, відповідно суддя не вправі посилатися на такі при ухваленні рішення по суті.

Відтак, зазначені в протоколі обставини правопорушення й вина ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, не підтверджуються зібраними у справі доказами у своїй сукупності, згідно зі ст.251 КУпАП України.

З огляду на зазначене, суддя констатує, що провина водія підтверджується лише протоколом про адміністративне правопорушення, який не може бути визнаний беззаперечним доказом вини особи, оскільки за своєю правовою природою протокол не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Оскільки суддею встановлено істотні порушення норм законодавства під час проведення огляду на стан сп`яніння відносно ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні достатні допустимі та належні докази для доведення вини останнього, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, вважаю, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в матеріалах справи відсутні, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний