Справа № 950/2009/22
Провадження № 3/950/1013/22
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Косолап В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_1 , не працює)

за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом Серії ВАВ № 113504 від 18.10.2022, 17.10.2022 о 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 влаштував сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 під час якої висловлювався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою чим завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

У судових засіданнях 08.11.2022 та 23.11.2022 ОСОБА_1 вину заперечив, пояснив, що 31.08.2022 його було засуджено за вчинення домашнього насильства по відношенню до його тодішньої співмешканки ОСОБА_2 і з тих пір він не проживає разом з нею. 17.10.2022 ОСОБА_2 та її мати йшли по гриби та запросили його з собою. Коли верталися з лісу усі зайшли до нього (на АДРЕСА_1 ) щоб випити горілки. Після того як усі випили, ОСОБА_2 почала з ним сперечатися та лаятися в його сторону, оскільки перебувала у стані сп`яніння. Він лише сварився у відповідь, жодного насильства до останньої не застосовував.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_2 . Разом із ОСОБА_1 вони не проживають разом уже довгий час. 17.10.2022 разом із матір`ю вони йшли по гриби, зустріли ОСОБА_1 , який також пішов із ними. Коли поверталися з лісу її мати придбала алкоголь, який вони пішли пити додому до ОСОБА_1 . Вдома у нього були вчотирьох, в тому числі була його мати. Всі вживали алкоголь, а потім ОСОБА_1 почав до неї чіплятися і вони з матір`ю втекли. Також пояснила, що ОСОБА_1 почав чіплятися, оскільки побачив у неї гроші та просив ще придбати алкоголю, однак вона відмовила, а тому він почав її ображати.

Дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. «b» статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами від 11.05.2011 (Стамбульська конвенція) «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні;

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 вищевказаної статті, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином домашнє насильство розуміється як вид поведінки (активних дій) відповідно до якої одна особа (кривдник) намагається встановити контроль над іншою особою (жертвою насильства).

При цьому домашнє насильство у формі психологічного насильства передбачає активні дії (словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування тощо) якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення; чи винна особа у його вчиненні; чи підлягає особа адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 17.10.2022 о 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 влаштував сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 під час якої висловлювався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою чим завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 повторно протягом року.

При цьому ОСОБА_1 пояснив, що він не вчиняв жодних насильницьких дій по відношенню до ОСОБА_2 , вона самостійно розпочала сварку, оскільки була в стані сп`яніння.

У протоколі від 17.10.2022 вжито термін «сварка», який відповідно до ОСОБА_3 тлумачного словника української мови означає гостру суперечку, що супроводиться взаємними докорами, образами.

Тобто сварка є суперечкою двох осіб, які в такому конфлікті є рівними, використовують саме взаємні докори та образи. Натомість домашнє насильство передбачає наявність кривдника та особи, яка потерпає від його насильства жертви такого насильства, і в таких випадках саме жертва насильства потерпає від активних дій кривдника.

Слід зазначити, що у протоколі не розкрито, які саме дії психологічного характеру, застосовував ОСОБА_1 в момент сварки з ОСОБА_2 . Також у протоколі констатовано, що була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , однак у чому полягає така шкода як протокол так і додані до нього докази не визначають.

Крім того потерпіла у судовому засіданні підтвердила, що 17.10.2022 вона була в стані сп`яніння, а чіпляння ОСОБА_1 пояснила намаганням отримати кошти на придбання алкоголю.

Таким чином сварка між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла на фоні спільного вживання алкоголю, що не може бути кваліфіковано як домашнє насильство.

Крім того, заява ОСОБА_2 та її пояснення від 18.10.2022, пояснення ОСОБА_1 від 18.10.2022 викладені однотипно, містять шаблонні фрази («ображав нецензурною лайкою», «погрожував фізичною розправою» «виганяв з будинку»), не містять вказівки на наявність ознак домашнього насильства у формі психологічного насильства та не розкривають і не підтверджують об`єктивної сторони правопорушення.

Також матеріали справи не містять доказів того, що потерпіла звернулась за захистом до працівників поліції, оскільки неправомірні дії ОСОБА_1 викликали у неї побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Натомість остання не змогла пояснити яким чином дільничний офіцер поліції дізнався про подію, яка мала місце 17.10.2022 та чому 18.10.2022 склав протокол. Потерпіла стверджувала, що сама зателефонувала у поліцію, однак доказів наведеного до протоколу додано не було.

При цьому як зазначено вище, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В даному випадку потерпіла вказала на те, що вдома у ОСОБА_1 вони перебували вчотирьох, в тому числі їх матері. Однак до протоколу не було додано письмових пояснень таких осіб, натомість пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення фактично ґрунтується на трьох документах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 (справа «Кобець проти України» Суд вказав: «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом». Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суд вважає, що у діях останнього відсутній склад зазначеного правопорушення, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 130, 247, 266, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Вадим КОСОЛАП