Провадження № 3/127/4638/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №366840 від 17 червня 2022 року, 17 червня 2022 року о 21.40 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , а саме: ображав, виражався нецензурною лайкою, штовхав та виганяв з квартиру.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №430658 від 17 червня 2022 року слідує, що 17 червня 2022 року близько 21.40 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного, економічного та фізичного характеру відносно співмешканки ОСОБА_3 , за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Справи про вчинення ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень надійшли до суду одночасно та постановою суду від 07 липня 2022 року об`єднані в одне провадження.

У судовому засіданні, призначеному на 07 липня 2022 року, ОСОБА_1 пояснив, що ніяких дій насильницького характеру відносно ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_2 не вчиняв. Того дня в нього із ОСОБА_3 за місцем спільного проживання відбулася розмова з приводу її знайомих, а також обговорювалось питання її наміру переїзду з дочкою на нове місце проживання. Під час цієї розмови відбувся конфлікт і ОСОБА_3 з дочкою залишили квартиру, він також зачинивши квартиру пішов до зупинки громадського транспорту, але згодом повернувся. Зауважував, що ніяких перешкод потрапити в квартиру своїй сім`ї він не чинив і співмешканку разом з дочкою не чіпав.

Суд викликав в судове засідання потерпілу ОСОБА_3 та відклав розгляд справи.

У наступне судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Справа «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП, вважаю можливим проводити розгляд справи у відсутності особи, що притягається до відповідальності, який не з`явився за викликом суду, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належно та вчасно.

Потерпіла ОСОБА_3 суду пояснила, що останні 15 років разом із своє неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 у його квартирі по вищевказаній адресі. Приблизно останні шість місяців стосунки між нею та чоловіком значно погіршились і вже навіть ставилось питання про припинення спільного проживання. ОСОБА_1 неодноразово у розмовах з нею наголошував про необхідність її переїзду в інше житло. Востаннє з цього приводу між ними був конфлікт в будинку її брата, а тому вона терміново розпочала ремонт в придбаній квартирі (це переобладнані під квартиру кімната в гуртожитку) та просила ОСОБА_1 дати можливість закінчити ремонт. По обставинам події зазначала, що 17 червня 2022 року за місцем спільного проживання чоловік вживав алкоголь, після чого в розмові з нею почав агресивно себе поводити, конфліктувати та шарпати її, ставити грубо питання щодо її проживання. На сварку із сусідньої кімнати вийшла донька, щоб заступитись за неї та заспокоїти ОСОБА_1 , яку він грубо шарпав та почав обох виганяти на вулицю. Вказувала, що ОСОБА_1 з донькою завжди поводився добре, але у даному випадку його агресія була невиправдана та надмірною, дитина була дуже налякана. Залишивши помешкання, вона викликала поліцію. Очікуючи поліцію біля під`їзду будинку, вона у супроводі старшої по будинку намагалась потрапити до квартири, щоб узяти речі і теплий одяг для дитини, однак вхідні двері квартири ніхто не відчиняв і вони виявились зачинені на змінений замок. По приїзду поліції ОСОБА_1 викликали по телефону, піднявшись в квартиру, поліцейські провели бесіду та складали відповідні матеріали. Після закінчення оформлення матеріалів поліцейські доставили ОСОБА_1 для освідування, але на території медичного закладу він зник, а її з донькою підвезли до залізничного вокзалу, вони поїхали до її матері в м.Козятин, так як їм не було де проживати. Через деякий час по мережі «Вайбер» ОСОБА_1 написав повідомлення, що до квартири можливо потрапити.

Враховуючи пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши докази, суддя дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і повинен нести відповідальність, встановлену Законом.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 1 цього закону економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру ( п. 17 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто умисне вчинення дій одночасно фізичного, психологічного, економічного характеру відносно дружини ОСОБА_3 та неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , внаслідок чого останнім могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю.

Винність ОСОБА_1 підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАБ №366840 та ВАВ №430658 від 17 червня 2022 року, письмовою заявою ОСОБА_3 до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 17 червня 2022 року щодо обставин події, оцінкою ризиків вчинення домашнього насильства від 17 червня 2022 року, проведеною поліцейським, а також наданими у судовому засіданні особистими поясненнями ОСОБА_3 , з яких убачається умисна поведінка ОСОБА_1 під час конфлікту з використанням свого становища у побутових умовах, які склались у сімейних відносинах з ОСОБА_3 та її неповнолітньою донькою ОСОБА_2 за місцем спільного проживання

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достатніми для вирішення справи та такими, що узгоджуються між собою.

При цьому, суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні з приводу обставин події, зокрема щодо відсутності з його боку намагань вплинути на членів сім`ї шляхом агресивного поводження з ними, вчинення дій спрямованих на тимчасове позбавлення житла останніх, оцінюючи їх як спосіб захисту від уникнення відповідальності.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено стягнення, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

В свою чергу справедливість, як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення стягнення за адміністративні правопорушення, суд відповідно до статті 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, її поведінку під час та після вчинення адміністративного правопорушення, ступінь її вини, майновий стан, приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також, враховуючи вимоги ст. 36 КУпАП, суд вважає за необхідне застосувати до громадянина ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 496,20 грн, сплата якого передбачена ст.4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 173-2 КУпАП, ст. 36, 283, 284, 287 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімуму, що становить 340,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 496,20 грн судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійснення примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Строк пред`явлення до виконання 3(три) місяці.

Суддя: