ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/130722 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.6 ст.481 МКУкраїни
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Ковері Р.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області апеляційну скаргу представника Харківської митниці Тупікової О.О. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 13 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.481 МК України,-

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що 14.04.2021 року до Слобожанської митниці Держмитслужби надійшов лист УПП в Харківській області ДПП від 12.04.2021 року №3972/41/01-2021 з інформуванням про виявлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення, з листом було отримано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №567860, винесену відносно громадянина ОСОБА_1 за ч.8 ст.121 КУпАП за фактом виявлення випадку керування ним 08.04.2021 року о 01 год. 30 хв. за адресою: м. Харків, Полтавський Шлях, 180, транспортним засобом іноземної реєстрації «VW Passat», VIN: НОМЕР_1 , р.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно з базою даних автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» Державної митної служби України, транспортний засіб іноземної реєстрації «VW Passat», VIN: НОМЕР_1 , р.н.з. НОМЕР_3 ввезений на митну територію України 02.10.2017 громадянином Індії ОСОБА_1 через митний пост «Щербаківка», пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» Харківської митниці ДФС у митному режимі «тимчасове ввезення» з метою особистого користування та станом на даний час за межі митної території України не вивезений.

Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 13.07.2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення (порушення митних правил), передбачене ч.6 ст.481 МК України, щодо ОСОБА_1 - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представник Харківської митниці просить постанову судді скасувати та постановити нову, якою визнати виннимОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст.481 МК України.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки під час розгляду справи представник митниці не був присутніми та після отримання копії постанови у встановлений законом строк була подана апеляційна скарга.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що вчинене правопорушення є триваючим, факт перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України більше ніж на 30 діб підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим, на думку апелянта, судом першої інстанції необґрунтовано звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.

В судові засідання 24.11.2022 року та 158.12.2022 року, які призначались судом апеляційної інстанції представник Харківської митниці не з`явився. Під час спроб повідомити телефонограмою на номер телефону Харківської митниці, який зазначений в апеляційній скарзі на телефонні дзвінки не відповідали, що свідчить про свідоме ігнорування обов`язку щодо явки в суд за викликом.

Крім того, в апеляційній скарзі представник Харківської митниці зазначила у якості засобів зв`язку адресу електронної пошти: к на яку 12.12.2022 року було надіслано судову повістку про виклик в судове засідання на 15.12.2022 року о 13.45 год.

Разом з цим, належить врахувати, що саме представник Харківської митниці є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді.

Суд апеляційної інстанції враховує, що якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу, зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України, та представник Харківської митниці не була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційним судом вжито усіх необхідних заходів щодо повідомлення представника Харківської митниці Тупікової О.О. про час та місце розгляду її апеляційної скарги.

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність представника Харківської митниці Тупікової О.О. в межах доводів і вимог поданої нею апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження, поважність пропуску строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що представник Харківської митниці не був присутнім під час розгляду справи судом першої інстанції та після отримання копії оскаржуваної постанови в установлений законом строк було подано апеляційну скаргу.

Враховуючи, що доводи клопотання про пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин не спростовуються матеріалами справи, клопотання представника / Харківської митниці про поновлення строку підлягає задоволенню.

Згідно положень ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Статтею 487 МК України, передбачено, що провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ст.103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Зі змісту ч.1 ст.380 МК України вбачається, що громадянам-нерезидентам надано право тимчасово ввозити на митну територію України транспортні засоби особистого користування на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Відповідно до ч.6 ст.380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

З протоколу про порушення митних правил №0437/80700/21 від 13.08.2021 року вбачається, що 14.04.2021року до Слобожанської митниці Держмитслужби надійшов лист УПП в Харківській області ДПП від 12.04.2021 року №3972/41/01-2021 з інформуванням про виявлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення, з листом було отримано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №567860, винесену відносно громадянина ОСОБА_1 за ч.8 ст.121 КУпАП за фактом виявлення випадку керування ним 08.04.2021 року о 01 год. 30 хв. за адресою: м. Харків, Полтавський Шлях, 180, транспортним засобом іноземної реєстрації «VW Passat», VIN: НОМЕР_1 , р.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно з базою даних автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» Державної митної служби України, транспортний засіб іноземної реєстрації «VW Passat», VIN: НОМЕР_1 , р.н.з. НОМЕР_3 ввезений на митну територію України 02.10.2017 громадянином Індії ОСОБА_1 через митний пост «Щербаківка», пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» Харківської митниці ДФС у митному режимі «тимчасове ввезення» з метою особистого користування та станом на даний час за межі митної території України не вивезений.

Листами Харківської митниці від 28.07.2021 №7.14-20/20-01/10/984 та від 04.08.2021 року №7.14-20/20-01/10/1300 за наявною у митниці адресою ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність прибуття до управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Харківської митниці для з`ясування необхідних обставин, надання пояснень, підтверджуючих документів та вирішення питання згідно з вимогами чинного законодавства України.

На час складання протоколу про ПМП ОСОБА_1 до митниці не з`явився, та жодних пояснень не надав.

Відповідно до даних ФМ «Заяви підприємств та осіб» АСМО «Інспектор» не зафіксовано заяв гр. Індії ОСОБА_1 до митних органів України щодо дії обставин непереборної сили, які б перешкоджали йому вивезти автомобіль «VW Passat», », VIN: НОМЕР_1 , р.н.з. НОМЕР_2 за межі митної території України у передбачені законодавством строки.

Згідно даних програмно-інформаційного комплексу «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЄАІС станом на 13.08.2021року не зафіксовано факту перетину транспортним засобом особистого користування «VW Passat», », VIN: НОМЕР_1 , р.н.з. НОМЕР_2 митного кордону України в напрямку виїзду за межі митної території України.

Також, відповідно до функціонального модулю «Провадження в справах про ПМП» АСМО «Інспектор» станом на 13.08.2021 року не зареєстровано факту складання протоколу про порушення митних правил у відношенні гр. Індії ОСОБА_1 щодо порушення терміну тимчасового ввезення вищезгаданого транспортного засобу.

Таким чином, на думку митного органу, гр. Індії ОСОБА_1 перевищив встановлений ст.380 МК України строк тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування «VW Passat», VIN: НОМЕР_1 , р.н.з. НОМЕР_2 , більше, ніж на тридцять діб, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч.6 ст.481 МК України.

Апеляційний суд враховує, що на момент ввезення транспортного засобу - 02.10.2017 року, диспозицією ст.481 МК України в редакції, яка діяла на той час, була передбачена відповідальність за перевищення встановленого відповідно до цього Кодексу строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України.

Станом на 02.10.2017 року (день ввозу транспортного засобу на територію України) диспозиція ст.481 МК України, не передбачала відповідальність за перевищення, відповідно до цього Кодексу, строку тимчасового ввезення транспортних засобів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на тридцять діб.

Стаття 481 МК України (станом на день ввозу транспортного засобу на територію України) складалась із трьох частин і санкція будь-якої із її частин не передбачала додаткового виду стягнення у вигляді конфіскації транспортних засобів чи товарів.

22 серпня 2019 року набрали чинності зміни до статті 481 Митного кодексу України, згідно із Законами України від 08.11.2018 року №2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», та від 16.05.2019 №2725-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Статтю 481 МК України було доповнено частиною шостою, яка передбачає відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Відповідно до ст.58 Конституції України, яка закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно положень ст.3 МК України, при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України. У разі якщо законодавством України передбачена можливість виконання митних формальностей без подання митної декларації, застосовуються норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день виконання таких формальностей. Норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів.

У рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти адміністративного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Отже, облік сукупного терміну тимчасового ввезення терміном до 1 року, відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 8 КУпАП, починається з моменту введення в дію ч.6 ст.481 МК України. Оскільки ч.6 ст.481 МК України, передбачає відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більш ніж на 30 діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, то дана норма не має зворотної дії в часі.

Таким чином, враховуючи те, що положення ч.6 ст.481 МК України набули чинності 22.08.2019 року та вони не мають зворотної дії в часі, гр. Індії ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, оскільки згідно до ст.58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справах Лучанінова проти України (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, Малофєєва проти Росії ( Malofeyeva v. Russia , заява № 36673/04, Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що в діях гр. Індії ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України.

Апеляційний суд погоджується, з висновком суду першої інстанції, що дії гр. Індії ОСОБА_1 утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 МК України в редакції, яка була чинна на час ввезення автомобіля.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.522 МК України, справи про порушення митних правил, передбачені, зокрема, частинами першою - п`ятою статті 481 МК України, розглядаються органами доходів і зборів, що позбавляє суд права розглядати вказану категорію справ про порушення митних правил.

Наведена практика Європейського суду з прав людини та положення ч.1 ст.522 МК України виключають можливість розгляду судом питання про наявність в діях гр. Індії ОСОБА_1 іншого складу порушення митних правил, передбачених відповідною частиною ст.481 МК України, яка була чинна на момент ввозу транспортного засобу на територію України.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481МК України, та закрив провадження щодо громадянина гр. Індії ОСОБА_1 , з чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновитипредставнику Харківської митниці Тупіковій О.О. строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 13 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу представника Харківської митниці Тупікової О.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 13 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.481 МК України, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик