Справа № 156/412/22
Провадження № 3/156/244/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., за участі: неповнолітнього ОСОБА_1 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, котрі надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області, неповнолітній ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення за таких обставин.

10.07.2022 о 00 год. 30 хв. в с. Литовеж по вул. Перемоги ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «Liberty Edge», з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проходження такого огляду в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків. В діянні ОСОБА_3 службові особи територіального органу поліції вбачають порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), таке діяння кваліфіковане за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_1 (котрий прибув до суду за викликом за допомогою телефонограми на номер, зазначений співробітниками поліції в матеріалах справи) в присутності свого законного представника ОСОБА_2 визнав свою причетність до події, зафіксованої поліцейськими у протоколі серії ААБ № 074942 від 10.07.2022, пояснив, що він не вживав алкоголю, лише випив безалкогольного пива, а потім сів за кермо мопеда, його під час руху зупинили співробітники поліції, склали протокол. Чому поліцейські записали його прізвище у складеному протоколі як « ОСОБА_4 », неповнолітній пояснити не може.

Суддя, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачають відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається зі змісту паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 31.07.2019 територіальним органом ДМС України № 0712, та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (повторного), виданого 20.03.2018 Володимир-Волинським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Волинській області, на ім`я ОСОБА_1 , котрі надані до суду законним представником неповнолітнього, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, на момент події, зафіксованої поліцейськими в протоколі серії ААБ № 074942 від 10.07.2022, ОСОБА_1 виповнилось повних 17 років.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення правопорушення 16-річного віку. Отже, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Водночас зі змісту протоколу серії ААБ № 074942 від 10.07.2022 вбачається, що цей процесуальний документ складено співробітником поліції без участі законного представника неповнолітньої особи або захисника.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, який складається органами слідства по закінченню досудового розслідування. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмова особи, котра керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння розглядається як делікт (ч.1 ст. 130 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування до винної особи значної суми штрафу та позбавлення наданого громадянинові спеціального права, суддя в цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами територіального органу поліції матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 7.1. Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються здійснення правосуддя відносно неповнолітніх («Пекінські правила»), ухвалених Резолюцією ГА ООН від 29.11.1985 № 40/33, зазначено: «… основні процесуальні гарантії, такі як презумпція невинуватості, право бути повідомленим щодо висунутого обвинувачення, право на відмову надавати показання, право мати адвоката, право на присутність батьків чи опікуна…мають бути гарантовані на всіх етапах судового розгляду…».

«…При затриманні неповнолітнього її або його батьки чи опікун негайно мають бути повідомлені про таке затримання…» (п. 10.1 «Пекінських правил»).

«…Контакти між органами щодо забезпечення правопорядку та неповнолітнім правопорушником здійснюються таким чином, щоб поважати правовий статус неповнолітнього, сприяти найкращим інтересам неповнолітнього і запобігати спричинення їй або йому шкоди, з належним урахуванням обставин справи…» (п. 10.3 «Пекінських правил»).

Своєрідність неповнолітніх як спеціального суб`єкта адміністративної відповідальності передусім полягає у досягненні такого віку, який обумовлює психічний та фізіологічний розвиток особистості, набуття нею певних знань, навичок та вмінь, що дає змогу усвідомлювати суспільну небезпечність своїх дій та керувати ними. Істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітнього правопорушника набуває можливість участі його батьків або законних представників при першому поясненні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому існує потреба залучення батьків неповнолітнього до участі у провадженні у справі - повідомлення батьків неповнолітнього правопорушника або інших осіб в якості його законних представників та виклик для складання протоколу або залучення їх як законних представників (це передбачено ст. 270 КУпАП). Однак в порушення вимог ст. 270 КУпАП поліцейський, який складав протокол серії ААБ № 074942 від 10.07.2022, встановивши, що особа на час вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення є неповнолітньою, не забезпечив участь законного представника чи захисника, під час складання відносно неповнолітнього протоколу про адміністративне правопорушення, хоча в цьому випадку суб`єкт владних повноважень зобов`язаний був ці дії вчинити, як того вимагають загальні положення норм національного та міжнародного права з огляду на особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення. Відтак, докази по справі відносно неповнолітнього здобуті поліцейським з порушенням вимог ст. 245,270 КУпАП (без участі законного представника чи захисника), з порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього, а тому є недопустимими.

Крім того, співробітник поліції не встановив належним чином особу, яка притягується до адміністративної відповідальності і є причетною до події правопорушення, протокол серії ААБ № 074942 від 10.07.2022 складений щодо « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », отже, саме ця особа (а не ОСОБА_1 ) підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суддя не має права редагувати протокол у справі про адміністративне правопорушення (в частині визначення правильного прізвища особи, котра притягується до адміністративної відповідальності) з власної ініціативи.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами територіального органу поліції не доведено наявності у діях неповнолітнього ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Керуючись ст. ст. 7,9,247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Є. Бєлоусов