КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №755/4576/20
Апеляційне провадження
№ 33/824/3763/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Лебеденка Максима Борисовича на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно до положень ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 420грн 40коп.

Постановою судді визнано доведеним, що 26.02.2020р. о 09год. 52хв. у м. Києві по вул. Дніпровська Набережна, 5-А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Rogue», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Крім того, 26.02.2020р. о 09год. 52хв. у м. Києві по проспекту П.Тичини, 2 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan Rogue», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою диску, не зупинився та був затриманий шляхом переслідування, та блокування на службовому автомобілі, шляхом утворення штучного затору за адресою: м. Київ, Дніпровська Набережна, 5-А.

У постанові судді зазначено, що при призначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_1 в межах санкцій ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, суд, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини в скоєнні правопорушення, відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин та відношення до скоєного, вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_1 - адвокат

Лебеденко М.Б. 4 листопада 2022 року подав до Дніпровського районного суду міста Києва апеляційну скаргу, до якої додано клопотання про поновлення строків на подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, адвокат Лебеденко М.Б. посилається на те, що про існування оскаржуваної постанови судді Таймазову В.В. стало відомо лише 4 жовтня 2022 року, а зі змістом вказаної постанови він ознайомився 7 жовтня 2022 року.

Також захисник зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення працівниками поліції була невірно зазначена адреса місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 , тому він не отримував судових повісток і не знав про судовий розгляд протоколів про адміністративні правопорушення, а також не отримував копію постанови судді.

Крім того адвокат Лебеденко М.Б. зазначає, що 12 жовтня 2022 року він подав апеляційну скаргу на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року, однак 3 листопада 2022 року йому стало відомо, що постановою Київського апеляційного суду від 1 листопада 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження без врахування викладених ним обставин стосовно необізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд.

Вказане клопотання захисник Лебеденко М.Б. підтримав у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки на ім`я ОСОБА_1 направлялися судом першої інстанції за адресою АДРЕСА_2 , яка зазначена у протоколах про адміністративні правопорушення. Відомостей про отримання судових повісток ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Захисником Лебеденко М.Б. надані докази, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, а з 2 березня 2007 року зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 (с.с.68).

Також з матеріалів справи вбачається, що копія постанови судді на адресу ОСОБА_1 не направлялася, адвокат Лебеденко М.Б. ознайомився з матеріалами справи та змістом оскаржуваної постанови 10 жовтня 2022 року (с.с. 15), а 12 жовтня 2022 року подав апеляційну скаргу, яка була повернута постановою судді Київського апеляційного суду 1 листопада 2022 року.

Виходячи з вищевикладених обставин та надання доказів необізнаності ОСОБА_1 про складання протоколів про адміністративне правопорушення і про судовий їх розгляд, не направлення копії постанови суду на адресу ОСОБА_1 , вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді захиснику ОСОБА_1 - адвокату Лебеденку М.Б. підлягає поновленню, так як він пропущений з поважних причин.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Лебеденко М.Б. просить постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що працівниками патрульної поліції було скрито, а судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 є особою-інвалідом III (третьої) групи із фізичними обмеженнями по слуху та мовлення з дитинства, тобто повністю не спроможний чути та говорити. Крім того, під час зупинки автомобіля «Nissan

Rogue», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , останній пред`явив працівникам поліції своє пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , де міститься інформація щодо виду пенсії по інвалідності 3 групи з дитинства, однак працівники патрульної поліції не забезпечили ОСОБА_1 з Територіального центру Українського товариства глухих сурдоперекладача для подальшого ведення провадження.

Захисник Лебеденко М.Б. зазначає, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що 26 лютого 2020 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, що було повідомлено ОСОБА_1 . У подальшому він був відпущений працівниками поліції з місця його зупинки, письмово йому нічого вручено не було, а також не було повідомлено про наміри скласти відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення. Протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції були складені після того, як водія відпустили з місця його зупинки, та виклали в них неіснуючі обставини та події.

Також захисник Лебеденко М.Б. посилається на те, що на відеозаписах з нагрудних бодікамер працівників поліції відсутні обставини, за яких співробітники патрульної поліції встановлюють факт наявності або запідозрення в поведінці ОСОБА_1 ознак перебування останнього під наркотичним сп`янінням, як і відсутнє підтвердження пропонування ОСОБА_1 пройти відповідну перевірку чи відмова останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Додані до протоколів про адміністративні правопорушення пояснення свідків не мають жодного прямого та безпосереднього підтвердження наявності подій, що описані в протоколах, оскільки свідки не були очевидцями таких подій, а їх залучення відбулось після того, як ОСОБА_1 відпустили з місця його зупинки. Тому логічним є те, що свідки не могли фізично надати пояснення про обставини, не будучи безпосередньо та прямими очевидцями таких обставин.

Адвокат Лебеденко М.Б. стверджує, що провокативні дії працівників поліції викликали у ОСОБА_1 занепокоєння, схвильованість та збентеженість, оскільки ні він, ні працівники поліції не розуміли одне-одного.

Також захисник Лебеденко М.Б. посилається на недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, так як з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зупинився на вимогу працівника поліції і не був затриманий шляхом переслідування та блокування на службовому автомобілі.

ОСОБА_1 , будучи присутнім у залі судового засідання при апеляційному розгляді, пояснення суду не надавав, враховуючи відсутність сурдоперекладача, проти чого не заперечував захисник Лебеденко М.Б.

Суд, вивчивши матеріали справи за протоколами про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Лебеденка М.Б., який підтримав доводи апеляційної скарги, переглянувши відеозапис досліджуваних подій, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як зазначено в ст. 251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду матеріалів справи за протоколами про адміністративне правопорушення, складених стосовно ОСОБА_1 , не дотримані,а висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується наданими суду доказами, постанова судді є необґрунтованою, в ній не наведені докази, на підставі яких суддя прийшов до висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, а відтак постанову судді першої інстанції не можна визнати законною і вона підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи у відсутності цієї особи допустимий лише при наявності відомостей про своєчасне повідомлення особи про час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вищевказаних вимог КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції, а відповідно до постанови суду справа була розглянута у відсутності ОСОБА_1 .

Викладені обставини свідчать про те, що при розгляді справи були допущені суттєві порушення прав ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які забезпечують особі можливість здійснити свій захист, що також є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 533465, який складено 26 лютого 2020 року о 10год. 17хв., в цей же день о 9год. 52хв. в м. Києві по вул. Дніпровська Набережна, 5-А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поблідніння обличчя, тремтіння рук, занадто активний, поведінка не відповідає обстановці, що склалася. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку для встановлення стану наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 533464,

складеного 26 лютого2020 року о 10год. 20хв., в цей же день о 9год. 52хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Київ, пр. П. Тичини, 2, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою диску, не зупинився, був затриманий шляхом переслідування та блокування на службовому автомобілі Skoda Rapid, д/з НОМЕР_4 , шляхом утворення штучного затору за адресою: м. Київ, Дніпровська Набережна, 5-А, чим порушив п. 2.4. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

У протоколах зазначено, що ОСОБА_1 від підпису та пояснень відмовився.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Відповідно до приписів п. п. 1.3, 1.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. При цьому, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці правила.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Належним доказом даного правопорушення є встановлення наявності у водія транспортного засобу ознак, зокрема, наркотичного сп`яніння, пропозиція водієві пройти медичний огляд з метою встановлення, у даному випадку, стану наркотичного сп`яніння. У разі відмови водія від проходження медичного огляду, фіксація цієї відмови відбувається відповідно до вимог діючого законодавства.

Частиною 2 статті 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак

алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (пункт 2 ).

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (пункт 4).

Згідно п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

До протоколу працівником поліції було долучено відео з нагрудної бодікамери поліцейського АА00946, пояснення свідків, відео з камери АА00928, направлення до КНП КМНКЛ «Соціотерапія» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З переглянутих апеляційним судом відеозаписів вбачається, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , працівники поліції не повідомляли ОСОБА_1 про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, а також не пропонували пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

При цьому, наданий суду відеозапис подій 26 лютого 2020 року є повним стосовно спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , і на ньому не зафіксовано, що вказане спілкування відбувалося у присутності свідків, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пояснення яких наявні у матеріалах справи і згідно яких у їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Драгер та у медичному закладі (лікаря-нарколога).

Отже, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному 26 лютого 2020 року.

Відповідальність за ч.1 ст.122-2 КУпАП встановлена за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

З наявних у матеріалах справи відеозаписів з камер поліцейських вбачається, що на вимогу поліцейського ОСОБА_1 зупинив транспортний засіб.

Доказів того, що ОСОБА_1 не зупинився на вимогу працівника поліції та був затриманий шляхом переслідування та блокування на службовому автомобілі шляхом утворення штучного затору, особа, що склала протокол про адміністративне правопорушення, суду не надала.

Отже, висновок судді першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, не ґрунтується на матеріалах справи.

Крім того, ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні у постанові

судді не зазначена частина статті 122-2 КУпАП, яка передбачає відповідальність за правопорушення, яке ніби то вчинив ОСОБА_1 .

Також наявними у матеріалах справи відеозаписами підтверджено, що складання протоколів про адміністративні правопорушення від 26 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 працівниками поліції не відбувалося у його присутності, так як ОСОБА_1 за власним рішенням залишив місце зупинки і працівниками поліції він зупинений не був. При цьому, відеозаписами підтверджується, що працівники поліції ОСОБА_1 не переслідували.

Крім того, в апеляційній скарзі адвокат Лебеденко М.Б. зазначив, що ОСОБА_1 є інвалідом дитинства, у зв`язку з чим має третю групу інвалідності через проблеми зі слухом та мовою (глухонімий), чим і пояснюється порушення мови відображене у протоколі. Однак, співробітники поліції, що склали протокол про адміністративне порушення, не звернули увагу на цю обставину. Із зазначеного протоколу не зрозуміло, яким чином ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Жодних відомостей про участь сурдоперекладача під час складання вищезазначеного протоколу, матеріали справи не містять.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, встановлені під час апеляційного розгляду обставини, апеляційний суд вважає, що постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 щодо порушення ним п. 2.4 та 2.5 Правил дорожнього руху та вчинення правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може вважатися законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Лебеденка Максима Борисовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року задовольнити та поновити йому цей строк.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Лебеденка Максима Борисовича задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати та закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт