3/441/231/2022 441/394/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2022 суддя Городоцького районного суду Львівської області Перетятько О.В. розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , розлученого, із середньою освітою, непрацевлаштованого,

за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 125954 від 27.03.2022, ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що він 27.03.2022, о 16 год., на об`ізній дорозі м. Городок, Львівської області, керував автомобілем марки Volvo 940, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (блідість шкіри, тремтіння пальців рук, зіниці, що не реагують на світло), від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на бодікамеру.

Дії ОСОБА_1 сержантом поліції ОСОБА_2 кваліфіковано за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 факт порушення ним правил дорожнього руху за ознаками ст. 130 КУпАП категорично заперечив, показав, що 27.03.2022 керував автомобілем Volvo 940, д.н.з. НОМЕР_1 , разом із ним у салоні також перебували його цивільна дружина та дитина, був зупинений працівником поліції на об`їзній м. Городок, Львівської області, надав для перевірки документи, відкрив багажник, при цьому поліцейський ОСОБА_2 у нього жодних ознак наркотичного сп`яніння не вбачала, та дозволила продовжувати рух. Коли він мав намір рушати, почув крик, стук по капоту і інший поліцейський наказав йому сісти до патрульного автомобіля, де його особу перевірили по планшету і коли виявилось, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного із наркотиками, він розхвилювався, а поліцейські почали убачати у нього ознаки наркотичного сп`яніння, яких на справді не було. На проходження медичного огляду спочатку погодився, проте, потім відмовився, оскільки не знав найменування закладу охорони здоров`я, де мав пройти цей огляд та вважаючи, що до нього упереджене ставлення з боку працівників поліції.

Свідок ОСОБА_3 у суді показала, що 27.03.2022 вона та їх спільна із ОСОБА_1 дитина перебували під час зупинки працівниками поліції на об`їзній м. Городок Львівської області у авто під керуванням ОСОБА_1 . Після перевірки документів працівник поліції побажала їм щасливої дороги, коли вони почали рух, інший поліцейський підбіг до машини, кричав, стукав по капоту, перевірив особу чоловіка по планшету, після чого запропонували чоловіку пройти медогляд на стан наркотичного сп`яніння, на що він погодився, проте, в подальшому відмовився, оскільки не довіряв працівникам поліції, при цьому вказала, що працівники поліції на ознаки наркотичного сп`яніння не вказували, запропонували пройти огляд через те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного із наркотиками, чоловік наркотиків не вживає, лікування пройшов давно, через що розхвилювався, працівники поліції знімали відео на мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_2 у суді показала, що 27.03.2022 разом із поліцейським ОСОБА_4 патрулювали у Городоцькому районі, близько 16 год. на об`їзній дорозі м. Городок, Львівської області вона зупинила автомобіль Volvo 940, д.н.з. НОМЕР_1 , який викликав у неї підозру через тоновані вікна, у водія ОСОБА_1 перевірила документи, у салоні автомобіля побачила дружину і дитину, водій автомобіля у неї підозр не викликав, тому вирішила його відпустити, між тим її напарник попросив перевірити водія по планшету, з якого довідалась, що ОСОБА_1 притягався до кримінальної відповідальності за правопорушення, пов`язане із наркотиками, після чого запропонувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що він спочатку погодився, а потім відмовився. На запитання адвоката Манукян М.А. відповіла, що вона заповнювала Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому не вказала найменування закладу охорони здоров`я, відеофіксацію здійснювала на власний мобільний телефон, свідків не залучали.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Манукян М.А. у суді та у письмових поясненнях, з огляду на порушення процедури складання протоколу на ОСОБА_1 , просить провадження у справі закрити.

Заслухавши особу, відносно якої складено протокол, її адвоката, свідків, оглянувши та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Стаття 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями п. 27 Постанови пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам роз`яснено, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я). Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Належним та допустимим доказом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння є Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (Додаток № 1 до Інструкції).

Долучене до адмінматеріалів на ОСОБА_1 направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 27.03.2022 відносно ОСОБА_1 таким не можна вважати, з огляду на наступне.

Як встановлено в суді з показів ОСОБА_1 , свідків, та убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 125954 від 27.03.2022, Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 27.03.2022 відносно ОСОБА_1 , долученого до адмінматеріалів відеозапису, 27.03.2022, о 16 год., на об`ізній дорозі м. Городок, Львівської області, ОСОБА_1 був зупинений поліцейським СРПП ВП № 2 Львівського РУП ГУНП у Львівській області під час керування автомобілем марки Volvo 940, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому ознак наркотичного сп`яніння у нього працівник поліції не убачала, у подальшому, після перевірки особи по базі даних запропонувала пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, найменування якого у Направленні на огляд не вказала, відеозапис події здійснювала на власний мобільний телефон.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях у суді крім іншого вказував на причину відмови пройти огляд на стан сп`яніння, зокрема, і через необізнаність про найменування закладу охорони здоров`я, до якого направлений.

Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 цього закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Серед іншого необхідно вказати, що відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Також, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Отже, вищевказана Інструкція містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними пристроями.

Таким чином, долучений до адміністративних матеріалів відеозапис із власного мобільного телефону працівника поліції, який, крім іншого, не містить вказівки на дату і час запису, не може бути належним доказом у справі. При цьому, доказів того, що працівник поліції був позбавлений можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, у суді не здобуто.

Згідно вимог п.6 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як встановлено у суді та убачається із самого протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що не заперечувала у суді і працівник поліції ОСОБА_2 свідки на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проведення огляду поліцейськими не залучалися, що є порушенням вище цитованої Інструкції.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлюється принцип, відповідно до якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, вважається невинуватим доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, з огляду на те, що відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, відсутній, відеозапис здійснено на власний мобільний телефон праціника поліції, а отже, на пристрій, який не передбачено Інструкцією, крім того, такий не містить дати і часу фіксації, а отже, його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі, а також те, що у порушення Інструкції у Направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відсутне Науменування закладу охорони здоров`я, куди направляється особа, суперечливі відомості щодо наявності ознак наркотичного сп`яніння у водія, незалучення свідків, інше, а тому, вважаю, у даному, конкретному випадку склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведено, через порушення процедури оформлення адміністративного правопорушення.

В п.71 Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Заява №29979/04) Європейський суд зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. У п. 74 цього ж Рішення ЄСПЛ зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються

Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР при складанні протоколу не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17(2-а/177/23/17), адміністративне провадження № К/9901/34580/18.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, вважаю що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим провадження в даній справі слід закрити.

В свою чергу, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому згідно ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 не вбачаю.

Керуючись ст.62 Конституції України, п.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суддя, -

у х в а л и л а :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Перетятько О.В.