Справа № 362/263/22 Головуючий в суді І інстанції Попович О.В.
Провадження № 33/824/1812/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2022 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення, 27 грудня 2021 року о 08:00 годині в на а/д М-05 «Київ-Одеса» 56 км. + 600 м., водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 у порушення п. п. 2.3б, 13.1 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тобто, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Крім того 27 грудня 2021 року о 08:00 год. на а/д М-05 «Київ-Одеса» 56 км. + 600 м., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди, чим порушив вимоги пункту 2.10а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП.

Також, 27 грудня 2021 року о 08:00 год. а/д М-05 «Київ-Одеса» 56 км. + 600 м., водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом тестування на алкоголь № 580 від 31 грудня 2021 року газоаналізатора «Drager» з показником 1,22 проміле, чим порушив пункт 2.9(а) Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2022 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Визнатно ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнено на користь держави судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2022 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження відносно ОСОБА_1 в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що кілька разів повторював процедуру задування на газоаналізаторі Драгер, поліцейський ОСОБА_4 повідомив своєму напарнику, що «нарешті є показник». Стверджує, що процедура із відбирання зразків на вміст алкоголю відбувалася із грубими порушеннями.

Звертає увагу, що працівник поліції ОСОБА_4 заявив, що виявив 1,22 промілле алкоголю і поцікавився тим чи ОСОБА_1 готовий визнати, що під час ДТП керував у стані алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_1 чітко і однозначно повідомив і ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , що не вживав алкогольних напоїв, а тому не визнає наявність у нього стану алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_4 дістав чистий бланк направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у стаціонарному медичному закладі та став його заповнювати. Вказує, що не заперечував щодо проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, проте його туди ніхто не возив, двох свідків, які б підтвердили відмову від проходження огляду ніхто не встановлював і не запрошував, проте документ під назвою направлення на проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння було складено працівниками поліції і навіть зазначено із зазначенням особистого підпису працівника поліції ОСОБА_4 , що він начебто доставив ОСОБА_1 у такий заклад охорони здоров`я, що в жодній мірі не відповідає дійсності.

Вказує, що матеріали справи містять очевидні виправлення назви приладу, за допомогу якого проводилось дослідження, як це зроблено у Направленні на огляд водія на стан сп`яніння, де у графі «Огляд проводився за допомогою приладу» стоїть очевидне виправлення, зроблене кульковою ручкою ARMM - 0298, чи ARLM - 0298 без посилання на назву приладу, після якого встановити яким приладом проводилось дослідження неможливо, адже потрібно знати суть цього виправлення, зміну англійських букв тим, хто це робив.

Звертає увагу апеляційного суду, що у поясненнях пасажира автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_6 від 27 грудня 2021 року, які додані до матеріалів справи відсутні жодні пояснення з приводу того, що ОСОБА_1 на автомобілі зник з місця пригоди.

Звертає увагу апеляційного суду, що у поясненнях водія автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_3 від 27 грудня 2021 року, які додані до матеріалів справи зазначено: «Машина яка вдарила була чорного кольору. Зупинилася вона за 100 м. від місця пригоди. Марку машини роздивитися не вдалося, так як водій втік з місця пригоди». Крім пояснень вказаного водія, які нічим не підтверджуються, крім самих його слів, матеріали не містять жодного іншого доказу, який би свідчив про те, що автомобіль після зупинки від місця ДТП на 50 м. будь-куди зникав.

Також в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Перевіряючи матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, апеляційний суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно із ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що справа перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 3 лютого 2022 року, а апеляційна скарга на неї подана вперше 15 лютого 2022 року, однак листом Заступника голови Київського апеляційного суду Мельником В. апелянта було повідомлено, що апеляційну скаргу необхідно подати до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, тому вдруге апелянтом було подано апеляційну скаргу 16 червня 2022 року через місцевий суд.

Із матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 було пропущено десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ще в лютому, оскільки він звернувся із апеляційною скаргою вперше 15 лютого 2022 року, а постанова була винесена 3 лютого 2022 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що станом на дату подання апеляційної скарги відсутні дані про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови.

Такі обставини, на думку апеляційного суду, об`єктивно перешкодили, ОСОБА_1 реалізувати право на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у строк, передбачений КУпАП.

Зважаючи на вказане, та з метою забезпечення права на захист, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2022 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом телефонограми, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 130 КУпАП, статтею 124 КУпАП та статтею 122-4 КУпАП у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і спричиненням пошкоджень.

Згідно з п.10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам транспортним засобам, що рухаються по ній.

Стаття 1224 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, на порушення встановлених правил.

Зокрема відповідно до п.2.10(а) Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідальність за ст.1224 КУпАП настає у випадку доведеності фактів причетності водія до ДТП та залишення ним місця пригоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27 грудня 2021 року о 08:00 год. на а/д М-05 «Київ-Одеса» 56 км. + 600 м., керуючи транспортним засобом Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди, чим порушив вимоги пункту 2.10а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП.

Наведене свідчить про правильність висновків суду про порушення ОСОБА_1 пункту 2.10(а) ПДР України, що потягло пошкодження транспортних засобів, а відтак у його діях містяться ознаки правопорушень, передбачених ст.1224 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не залишав місця пригоди, а тому підстави для притягнення його до відповідальності за ст. 1224 КУпАП відсутні, апеляційний суд відхиляє як безпідставні. Такі доводи спростовуються наведеними доказами, які містяться в матеріалах справи, в тому числі поясненнями учасників ДТП ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що у письмових поясненнях свідків відсутні жодні пояснення з приводу того, що ОСОБА_1 на автомобілі зник з місця пригоди суд не приймає до уваги, оскільки із відеозапису доданого до матеріалів справи 01198@225110 (час 0:00:44) вбачається, що по прибуттю працівників поліції на місце дорожньо-транспортної пригоди на місці події знаходиться лише транспортний засіб ВАЗ 2101 та його водій і пасажири даного автомобіля, при цьому автомобіль та і сам ОСОБА_1 відсутній. При вільному спілкуванні з водієм автомобіля Ваз 2101 та його пасажирами, вони вказують, що автомобіль, який здійснив зіткнення з ними, спочатку зупинився неподалік, а в подальшому зник у невідомому напрямку. При цьому вказують на наявний номерний знак, який залишився на місці пригоди після зіткнення. В подальшому відповідно до відеофайлу 01198@1581710 ОСОБА_1 з`являється на місце події та при цьому не заперечує факт причетності до дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця пригоди пояснюючи свої дії нерозумінням, що сталось.

Крім того, заперечуючи проти таких пояснень свідків, ОСОБА_1 їх не спростував, не мотивував чому саме інші учасники ДТП вказали на його автомобіль, назвали його номери та вказали на самого ОСОБА_1 як особу, що скоїла ДТП.

Також у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції поліцейські, які склали протокол про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , а саме старший лейтенант поліції Снігур Р.М. та молодший лейтенант ОСОБА_4 надали свої пояснення та підтвердили те, що ОСОБА_1 спочатку залишив місце пригоди, а потім вернувся, що підтверджено поясненнями самого ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеодоказах.

Крім того, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Крім того, п.2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27 грудня 2021 року о 09 годині 50 хв. на а/д М-05 «Київ-Одеса» 56 км. + 600 м., керував транспортним засобом Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» результат огляду 1,22 %.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.9 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 050545 від 27 грудня 2021 року, відповідно до якого 27 грудня 2021 року о 08:00 год. а/д М-05 «Київ-Одеса» 56 км. + 600 м., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом тестування на алкоголь № 580 від 31 грудня 2021 року газоаналізатора «Drager» з показником 1,22 проміле, чим порушив пункт 2.9(а) Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП;

- у роздруківці результатів тестування на алкоголь до протоколу серії ААБ № 050545 від 27 грудня 2021 року, згідно якої при застосуванні приладу «Драгер Alcotest 7510» виявлено у ОСОБА_1 показник алкоголю 1,22 % (проміле). Вказана роздруківка підписана ОСОБА_1 ;

- на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, що здійснювали 27 грудня 2021 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , де також зафіксовано усю процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння за згодою останнього із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 7510»;

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року. Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 .

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що огляд ОСОБА_1 , проведено без залучення свідків, необґрунтовані.

Законом України № 1231-ІХ від 16 лютого 2021 року ст.266 КУпАП викладена у новій редакції.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даній справі під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейським застосовані технічні засоби відеозапису, матеріали якого долучені до протоколу, а відтак присутність двох свідків не потребується.

Згідно ч.3 ст.256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Підписуючи протокол, ОСОБА_1 не зазначив у ньому жодних зауважень щодо змісту, в тому числі не вказав про неповноту його заповнення, а лише зазначив, що згоден із протоколом.

Крім того із відеозапису, який міститься в матеріалах справи 01198@031810 вбачається, що ОСОБА_1 спочатку вагався та відмовився від проходження огляду (час 0:01:39), однак потім погодився на огляд (час 0:02:08).

Із приєднаного до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису 01198@581710 (час 0:02:17) вбачається, що працівник поліції підійшов до ОСОБА_1 і запропонував перевірити цілісність упаковки трубки, яку останній самостійно оглянув і повернув. Поліцейський розпакував трубку, приєднав її до приладу «Драгер Alcotest 7510» і розповів ОСОБА_1 , яким чином потрібно проводити тестування, останній виконав вказівки, вдихнув повітря, видихнув його і за результатами тестування встановлено показник 1,22 %. Цей показник в тому числі відобразився на екрані технічного приладу, що зафіксовано відеокамерою поліцейського. У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив про згоду з ним.

Вказані відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КупАП.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються, як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Доводів проти правильності висновку суду першої інстанції з приводу доведеності порушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не наведено.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1 ст.130 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення парвопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинені правопорушення.

Враховуючи наведене, на переконання апеляційного суду, постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2022 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана