Справа № 484/1644/22
Провадження № 3/484/824/22
Постанова

іменем України

18.07.2022 року суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Максютенко О.А., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайська Миколаївської області, освіта середня, одруженого, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_1 , працюючого «Пртнет Дестрибюшен» ТОВ «Везунчик» водій, реєстраційний номер: НОМЕР_1

за ст.ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, суд

встановив

ОСОБА_1 24.05.2022 року об 11 годині в м. Южноукраїнську по бульвару Цвіточний,12 керуючи вантажним автомобілем МАН д.н.з. НОМЕР_2 по подвір`ю не врахував проїзної ділянки дороги, тилу транспортного засобу, при маневрі ліворуч, не був уважним, в чому не дотримався інтервалу з припаркованим праворуч автомобілем «Сітроен Пікассо» д.н.з. НОМЕР_3 , водій якого ОСОБА_2 знаходився поза межами автомобіля в результаті ДТП обидва автомобіля отримали незначні механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачено відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім того, 24.05.2022 року інспектором СРПП ВП№3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Хеллер Р.О. складено протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ № 089341 відносно ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного протоколу, 24.05.2022 року об 11 годині в м. Южноукраїнську в дворі будинку №12 по бульвару Цвіточний водій ОСОБА_1 автомобілем МАН д.н.з. НОМЕР_2 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме: здійснив наїзд на автомобіль Сітроен Нікассо д.н.з. НОМЕР_3 ,що стояв припаркований, після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п.2.10 а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст..122-4 КУпАП.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 вину у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнав, пояснивши, що дійсно допустив порушення за обставин, вказаних у протоколі разом з тим зазначив, що вину у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП не визнає повністю, оскільки стверджує, що не помітив як скоїв наїзд на інший транспортний засіб та запевняє, якби він відчув зіткнення, то обов`язково б зупинилася та місце події не залишив, а тому він вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення за ст.122-4 КУпАП, оскільки умислу на його вчинення у нього не було, оскільки він не помітив, що відбулося зіткнення між автомобілями. Після ДТП він об`їхав будинок та зупинився біля магазину «Везунчик» куди привіз товар, куди через деякий час і приїхали працівники поліції.

Дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення, схему ДТП, письмові докази, заслухавши свідчення потерпілого ОСОБА_2 ,свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суд приходить до наступного.

З досліджених доказів вбачається, що водій ОСОБА_1 діяв всупереч вимог п.п. 2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України і мав технічну можливість уникнути створення умов, що призвели до ДТП. Зазначені порушення вимог ПДР України, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, характер та локалізація пошкоджень транспортних засобів, які мали місце, беззаперечно вказують на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 088559 від 24.05.2022 року року та схемою місця ДТП, які підтверджують обставини встановлені судом, письмовими та наданими суду поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив обставини зазначені у протоколі та зазначив, що вину у скоєнні ДТП визнає в повному обсязі, поясненнями потерпілого та свідка ОСОБА_3 , в яких останній підтвердив, що був очевидцем ДТП та сам викликав працівників поліції. Його покази в цій частині узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді. При цьому, будь-які об`єктивні дані, які б спростовували чи ставили під сумнів досліджені докази, відсутні і не встановлені.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за кваліфікуючими ознаками: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Разом з тим вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не знайшла свого підтвердження належними та достатніми доказами, а тому справа підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Цією ж нормою закону передбачено, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності її дія або бездіяльність повинна бути протиправною, тобто порушувати встановлений законом порядок.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 089341 ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він в порушення п. 2.10 (а) ПДР України, керуючи автомобілем МАН н.з. НОМЕР_2 , скоїв ДТП, після чого з місця скоєння ДТП зник.

При цьому будь-які докази про те, що ОСОБА_1 дійсно залишила місце ДТП в матеріалах справи не має. Так, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він місце ДТП умисно не залишв, а він не відчув зіткнення, якби відчув то обов`язково б зупинився та місце події не залишив.

Будь-яких належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП матеріали справи не містять, а один протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини ОСОБА_1 , оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Покази свідка ОСОБА_3 , який був очевидцем подій ДТП в частині того, що водій ОСОБА_1 після ДТП зупинився та з автомобіля вийшов пасажир, обійшов автомобіль, подивився на механічні пошкодження автомобіля та поїхав далі, спростовуються іншими показами свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та нічим взагалі не підтвердженні.

Так, свідок ОСОБА_4 суду показав, що 24.05.2022 року в м.Южноукраїнськ разом з ОСОБА_1 приїхав до магазину «Везунчик», оскільки він працює експедитором. Він вийшов з автомобіля та залишився в магазині, в той час коли водій ОСОБА_1 намагався розвернутись та припаркуватись біля магазину, щоб розгрузити товар. Про ДТП дізнався від працівників поліції, які під`їхали до магазину через деякий час.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що працює продавцем в магазині «Везунчик» 24.05.2022 року близько 11 години до магазину привезли товар, експедитор вийшов з автомобіля та залишився в магазині, а водій проїхав через двір будинків та намагався припаркувати автомобіль, що розгрузити товар.

Із врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на залишення водієм транспортного засобу місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

При цьому діяння, передбачені ст. 122-4 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з наданих суду пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не мав умислу на вчинення будь-якого порушення, а працівниками поліції не надано до суду доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 діяв умисно та усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок. Під час судового розгляду таких доказів також не здобуто.

Відтак, встановлені судом факти вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення п. 2.10а ПДР України, а також не доведення перед судом достатніми та допустимими доказами поза розумним сумнівом ознак суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, та форми вини ОСОБА_1 у його вчиненні в будь-якій формі.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при розгляді справи не встановлено фактичних даних на спростування доводів особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

За викладених обставин суд вважає вину ОСОБА_1 не доведеною достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

При накладенні стягнення, суд, згідно з вимогами ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Із врахуванням особи винного, враховуючи ступінь його вини та обставини правопорушення, суд вважає за можливе накласти стягнення у межах закону, який він порушив за ст. 124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з правопорушника на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн.20коп.

Керуючись ст.ст. 33, 122-4, 124, 283, 284, 285 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»

постановив

закрити провадження в справі відносно гр. ОСОБА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя