ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/628/22

14 липня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від відділення поліції №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, посвідчення водія НОМЕР_1 від 17.05.2018, видане ТСЦ 5641, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2022 року о 20:30, у м.Костопіль по вул.Зарічна 3, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейським СРПП ВП№2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААБ №184895 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 17 квітня 2022 року, о 17:00 год, в м.Костопіль по вул.Зарічна 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом КІА Sorento, державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору №51, при ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України. Попередньо дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також 17 квітня 2022 року о 20:35, у м.Костопіль по вул.Зарічна 3, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейським СРПП ВП№2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААБ №184908 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 17 квітня 2022 року, о 17:00 год, в м.Костопіль по вул.Зарічна 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом КІА Sorento, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук і поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі та проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. Такі дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи, що по даним матеріалам про адміністративні правопорушення притягується до адміністративної відповідальності одна і та ж особа, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи по суті, провадження у справах про адміністративні правопорушення №3/564/398/22 та №3/564/399/22 відносно ОСОБА_1 підлягають об`єднанню в одне провадження в межах справи №564/628/22.

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Михайловим О.В., подано заперечення у справах про адміністративні правопорушення, у яких останній вказав, що поліцейськими було допущено ряд порушень вимог КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції та інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Вказує, що він керував транспортним засобом, що за кермом автомобіля був ОСОБА_2 , про що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв поліцейським і що зафіксовано на долучених до протоколу відеозаписах. Також вказує, що у протоколі вказано, що вони складені у м.Костопіль по вул.Зарічна 3 у присутності двох свідків, хоча у дійсності протоколи складались у відділку поліції, що зафіксовано на відеозаписах. Зазначає, що свідків до проведення огляду не залучали, що від свідків лише було відібрано пояснення на місці події. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень та просить закрити провадження у справі.

В судовому засідання ОСОБА_1 заперечив факт вчинення адміністративних правопорушень, пояснив, що дійсно не керував на той момент належним йому транспортним засобом, а був пасажиром, автомобілем керував ОСОБА_2 .

Захисник ОСОБА_1 адвокат Михайлов В.О., в судовому засіданні підтримав подані заперечення та додатково пояснив, що за відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні підстави притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 показав, що проживає по АДРЕСА_2 , де 17.04.2022 був свідком того, як джип виїхав на тротуар та в`їхав в електроопору, після чого він вийшов на вулицю, де біля джипа перебував чоловік, який вказував, що він не керував транспортним засобом і що поруч був ще один чоловік у червоній куртці.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 показав, що 17.04.2022 у м.Костопіль по вул.Зарічна 3 він керував автомобілем КІА Sorento, державний номерний знак НОМЕР_2 , а його власник перебував у автомобілі як пасажир. Також пояснив, що він не встиг вчасно зреагувати коли на дорогу вибігла кішка і через це виїхав на тротуар та допустив наїзд на електроопору і йому не відомо, чому поліцейські, коли приїхали, почали оформляти матеріали на ОСОБА_1 , незважаючи на те, що останній неодноразово їм наголосив, що він не був водієм і не керував на той момент автомобілем і що автівкою керував він ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Михайлова О.В., свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протоколи та матеріали, додані до протоколів, дійшов наступних висновків.

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.124 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протоколи серії ААБ №184895 та ААБ №184908 від 17.04.2022, схему місця ДТП, письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 17.04.2022, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.04.2022 року, направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.04.2022 року, відеозапис.

Разом з тим, з оглянутих в судом відеозаписів вбачається, що доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом відеозаписи не містять.

Більше того, на наявних відеозаписах ОСОБА_1 неодноразово наголошує, що не він керував транспортним засобом, а під час пропозиції сісти у патрульний автомобіль останній вказує, що зробить це лише з водієм ОСОБА_5 .

Крім того, на відеозаписі, здійсненому під час перебування у медичному закладі, ОСОБА_1 вказує, що коли водій зробив різкий маневр, то він вдарився головою об стійку.

При цьому судом встановлено, що присутній на відеозаписі здійсненому на місці події громадянин ОСОБА_5 , на якого вказує ОСОБА_1 , є ОСОБА_2 , який як свідок підтвердив, що саме він керував транспортним засобом 17.04.2022 і він скоїв ДТП.

Відтак, суд не приймає до уваги як належні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом долучені до протоколів схему місця ДТП, письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 17.04.2022, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.04.2022 року, направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.04.2022 року та відеозаписи, оскільки останні складені після того, як працівники поліції приїхали на місце події та без з`ясування усіх обставин.

Більше того, свідок ОСОБА_6 , письмові пояснення якого долучені поліцейським до матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у судовому засіданні не зміг підтвердити хто саме керував транспортним засобом.

Суд враховує, що відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що відповідальність за ст.124 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, а також у разі відмови пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння несуть учасники дорожнього руху, а саме водії особи, які керують транспортним засобом.

Більше того, відповідно до ч.1 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Відтак, суд дійшов висновку, що за відсутності доказів керування особою транспортним засобом, відсутні підстави вважати, що така особа підлягає адміністративній відповідальності за ст.124 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд також враховує, що 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, а отже європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Відтак, враховуючи відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а тому суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.36, 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати провадження у справах про адміністративні правопорушення №3/564/398/22 та №3/564/399/22 відносно ОСОБА_1 за ст.124 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в одне провадження в межах справи №564/628/22.

Провадження в справі №564/628/22 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч