П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Кусік І.В., за участю захисника Рудися Р.В., розглянувши матеріали справ про адміністративне правопорушення, які надійшли від Володимир-Волинського РВП ГУНП України у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

за ст.ст. 122-2, 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071035 від 07 грудня 2021 року, складеного інспектором СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Селещуком О.Г., вбачається, що 07 грудня 2021 року о 10 год 55 хв в с. Когильне Володимир-Волинського району Волинської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом «Вайпер» з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071035 від 07 грудня 2021 року, складеного інспектором СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Селещуком О.Г., вбачається, що 07 грудня 2021 року о 10 год 55 хв в с. Когильне Володимир-Волинського району Волинської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом «Вайпер» та не виконав вимогу працівників поліції про зупинку, яка подавалася за допомогою проблискових маячків та звукової сигналізації на службовому автомобілі.

У судовому засіданні захисник Рудись Р.В. пояснив, що ОСОБА_1 винним себе у інкримінованих йому правопорушеннях не визнає.

Заслухавши пояснення захисника, дослідивши зібрані у справі докази, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст. 122-2 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст.ст.252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Рівною мірою зазначені вимоги цієї норми стосуються і адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки її санкція має кримінальну природу. Про необхідність застосування положень Конвенції у таких випадках вказано, зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини, наприклад, у справах «Надточій проти України», «Гурепка проти України».

При цьому, як доказ вчинення правопорушення матеріали справи містять лише пояснення ОСОБА_1 , викладені у протоколі, який зазначив, що 07 грудня 2021 року він керував мопедом, а вживав спиртне вчора. Від проходження медогляду відмовляється. Окрім того, зазначив, що не виконав вимоги про зупинку.

Суд зазначає, що однією із засад кримінального провадження, відповідно до п.11 ч.1 ст.7 КПК України, є свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

До матеріалів справи долучено DVD-R диск, на якому містяться два відеофайли, які записані різними джерелами відеозапису із застосуванням різного програмного забезпечення, та акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, без підпису водія та свідків події.

Події, відображені на відеозаписах, містять лише запис того, як ОСОБА_1 керує мопедом, через деякий час після увімкнення проблискових маячків та сигналізації службовим авто працівників поліції зупиняється, кидає транспортний засіб і втікає від них, а інспектор поліції наздоганяє його. На цьому відеозапис закінчується.

При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що вказані відеозаписи події є отриманими з невідомих джерел, не в установленому порядку і не зазначені в протоколі, в якому відсутні посилання на факт здійснення відеофіксації правопорушення та на технічні засоби, за допомогою яких здійснювався даний відеозапис, а тому вони є неналежними доказами винуватості особи в розумінні ст.251 КУпАП.

Тож під час перегляду відеозапису встановлено, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 виконав вимогу інспектора поліції про зупинку транспортного засобу. А відтак доказів вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 122-2 КУпАП суду не надано.

Крім того, інспектором СРПП Володимир-Волинського РВП Плеваком В.В. був складений Акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. В даному акті інспектором зазначається: «від проходження огляду відмовився».

Як вбачається з дослідженого судом відеозапису події, інспектор поліції не пропонував ОСОБА_1 пройти медогляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Зі змісту ч. 5 ст. 266 КУпАП слідує, що проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 N 1103 затверджено «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Так, згідно з п.2 Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з Ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС. Пункт 3 зазначеного Порядку передбачає можливість проведення огляду як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням. спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я. Згідно п. 6,7 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський згідно п.8 Порядку в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. У даному випадку у протоколі підписи свідків огляду відсутні.

Суд вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи та в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення, відповідно, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 26.06.2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17. Суд, у свою чергу позбавлений права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Наведене свідчить про недотримання інспектором СРПП Володимир-Волинського РВП Плеваком В.В. процедури і порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія.

Як і огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, так і проведення такого огляду в закладах охорони здоров`я має відбуватися виключно з дотриманням порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 266 КУпАП). Оскільки відповідно до вимог ч.6 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, він вважається недійсним.

Виходячи з вищезазначеного, жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 122-2 КУпАП, органом, що склав протокол не надано, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення та у судовому засіданні встановлено не було, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє спростувати сумніви у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ним неправомірних дій, а саме відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та відмову виконати вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу.

Так, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.3 ст. 284 КУпАП, постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 36, 247, 256, 283, 284, 122-2 ч.1, ч.1 ст.130 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя Ірина КУСІК