Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/469/22
Провадження № 3/382/496/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., розглянувши матеріали, які надійшли від військової частини НОМЕР_2 про притягнення до адміністративної відповідальності солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , солдата розвідника-далекомірника другого піхотного батальйону в/ч НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст. 172-11 КУпАП, в якому вказано, що 27.05.2022 року приблизно з 15 години до 10 години 28.05.2022 року солдат ОСОБА_1 розвідник-далекомірник другого піхотного батальйону військової частини НОМЕР_2, умисно діючи у порушення встановлений у збройних силах порядок проходження військової служби, достовірно знаючи про заборону залишати розташування підрозділу, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-11 КУпАП, а саме, самовільне залишення військової частини або місця служби.

Матеріал направлявся на дооформлення, після чого повернувся до Яготинського районного суду Київської області.

У судове засідання ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушення заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Однак, із матеріалів адміністративної справи вбачається, що при складанні протоколу за ст. 172-11 КУпАП не були виконані вимоги, передбачені ст. 256 КУпАП.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що «протокол А2473 № 43 про військове адміністративне правопорушення, за ч. 3 статті 172-11 КУпАП», а в резолютивній частині вказано, «що вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-11 КУпАП», тому не зрозуміло, за якою частиною початково кваліфіковано дії ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із протоколу НОМЕР_2 № 43 від 28.05.2022, солдат ОСОБА_1 27.05.2022 року був направлений в Національний військово-медичний центр "Головний військовий клінічний госпіталь" в м. Київ для уточнення діагнозу і проведення обстежень, при цьому відмовився повертатися з нього, зникнувши у невідомому напрямку. Після цього, зазначений вище солдат з`явився в приміщення штабу військової частини 28.05.2022 року близько 10:00 год.

За диспозицією ч. 3 ст. 172-11 КУпАП адміністративними правопорушеннями є: - самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби); - нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення; - нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

За вказаними в протоколі обставинами солдат ОСОБА_1 залишив місце служби не самовільно, а був направлений до лікувального закладу для уточнення діагнозу і проведення обстежень.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, його звинувачують у вчиненні адміністративного правопорушення, яке полягає у самовільному залишенні військової частини або місця служби в умовах особливого періоду.

Отже, в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення не був складений у відповідності до вимог законодавства, він фактично не містить належним чином сформульованої суті адміністративного правопорушення, а містить суперечливі положення щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_1 за різними частинами ст. 172-11 КУпАП, що тлумачеться судом на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Крім цього, суд враховує, що в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України 23 жовтня 2021 року № 329 (далі - Інструкція), справа, що надсилається до суду, прошивається і нумерується за аркушами. Копії документів, що долучаються до справи, засвідчуються в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Інструкції протокол заповнюється державною мовою друкованим способом або від руки розбірливим почерком. Помилкові та неправильні записи закреслюються однією лінією і засвідчуються підписами особи, щодо якої складається протокол, та уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол. Не допускаються закреслення чи виправлення записів, що заносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, щодо якої він складений. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляється прочерк. При цьому, відповідно до вказаної Інструкції, складення декілька примірників протоколу з тим самим номером, датою та на одну і ту ж саму особу не передбачено. Тому суд критично оцінює інші примірники протоколу за тією ж датою і номером.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок повністю покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол.

Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності оформлений з порушенням чинного законодавства і він не може бути належним доказом при розгляді справи, суд вважає вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності, а також подію і склад адміністративного правопорушення такими, що не доведені у встановлений законом спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Враховуючи викладене, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 172-11, ст. ст. 247, 251, 252, 280 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 172-11 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подаються до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя М. М. Нарольський