Провадження 3/127/4540/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 184 КУпАП.

11.06.2022 старшим інспектором СЮП Вінницького РУП капітаном поліції Кривенко С.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 773013. З даного протоколу вбачається, що громадянка ОСОБА_1 допустила до бездоглядності свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2008 року народження, який 11.06.2022 о 14 год. 00 хв. по вул. Магістратській в парку «ім. Леонтовича» курив тютюнові вироби, внаслідок чого останній вчинив адміністративне правопорушення. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 184 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення визнала. Пояснила, що самостійно виховує та утримує сина. ОСОБА_1 вважає, що належним чином займається вихованням дитини та належно виконує батьківські обов`язки. Окрім того ОСОБА_1 зазначила, що не має умислу ухилятися від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина, усвідомлює свою відповідальність перед ним та провела бесіду профілактичного характеру, а син пообіцяв в майбутньому подібних дій не вчиняти. ОСОБА_1 просила суд її суворо не карати.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.06.2022 неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у парку «ім. Леонтовича» по вул. Магістратській у м. Вінниці, курив тютюнові вироби в забороненому місці, а саме на території дитячого майданчика, за що передбачена ст. 175-1 КУпАП адміністративна відповідальність.

Об`єктивною стороною правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 175-1 КУпАП виражається у курінні тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Законом України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» до місць, де куріння тютюнових виробів прямо заборонено законом, віднесено робочі місця та громадські місця, за винятком спеціально для цього відведених місць. Власник або уповноважені ним особи, чи орендарі відповідних споруд, окремих приміщень зобов`язані відвести спеціальні місця для куріння, обладнані витяжною вентиляцією чи іншими засобами для видалення тютюнового диму, а також розмістити наочну інформацію про розташування таких місць та про шкоду, якої завдають здоров`ю людини куріння тютюнових виробів чи інші способи їх вживання. Законом можуть встановлюватися й інші обмеження щодо місць вживання тютюнових виробів.

Відповідно до ч. 2 - ч. 4 ст. 13 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» забороняється куріння тютюнових виробів, а також електронних сигарет і кальянів: 1) у ліфтах і таксофонах; 2) у приміщеннях та на території закладів охорони здоров`я; 3) у приміщеннях та на території навчальних закладів; 4) на дитячих майданчиках; 5) у приміщеннях та на території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів фізичної культури і спорту; 6) у під`їздах житлових будинків; 7) у підземних переходах; 8) у транспорті загального користування, що використовується для перевезення пасажирів; 9) у приміщеннях закладів ресторанного господарства; 10) у приміщеннях об`єктів культурного призначення; 11) у приміщеннях органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ; 12) на стаціонарно обладнаних зупинках маршрутних транспортних засобів.

Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 773013 від 11.06.2022, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах справи, та усними поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні.

Отже, дії ОСОБА_2 за вищевказаним фактом охоплюються складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 175-1 КУпАП.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. За правопорушення неповнолітніх, які не досягли шістнадцятирічного віку несуть відповідальність батьки або особи, які їх замінюють.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КУпАП вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою ст. 173-4 цього Кодексу - тягне за собою адміністративну відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані:

- виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя;

- поважати дитину.

Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення.

Судом прийнято до уваги, що під не забезпеченням необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання і навчання неповнолітніх. Ухилення батьків і осіб, що їх замінюють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності тощо. Виховання та догляд складається з різного роду дій батьків.

Відсутність спілкування із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення негативно впливає на її розвиток як складову виховання, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини батьками.

Таким чином, ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідного виховання та догляду неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стало наслідком вчинення дитиною адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, що в свою чергу стало наслідком для складання протоколу 11.06.2022 про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання в тому, що ОСОБА_1 винна у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 184 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 773013 від 11.06.2022, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах справи, та усними поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не мала умислу ухилятися від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина, вона не передбачала і свідомо не допускала шкідливих наслідків та не бажала їх настання. Однак, факт ухилення нею від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання неповнолітньої дитини, мав місце.

Суд вважає, що в даному випадку, наслідки діяння ОСОБА_1 не представляють суспільної небезпеки, не завдали та не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Судом враховано, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягалась.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення має на меті не тільки кару, а й виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, і запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а при його призначенні, згідно із ст. 33 КУпАП, суд повинен ураховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено стягнення, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

В свою чергу справедливість, як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про малозначність вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 22 КУпАП України, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, забезпечуючи при цьому належну рівновагу, тобто пропорційність між метою судового рішення та його негативними наслідками для прав, свобод та інтересів осіб, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення, обмежившись у відношенні неї усним зауваженням.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 24 КУпАП усне зауваження не відноситься до виду адміністративного стягнення, внаслідок чого підстави для справляння судового збору з ОСОБА_1 відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 22, 23, 33-35, 37, 38, ч. 3 ст. 184, ст.ст. 221, 245-249, 251-252, 268, 277, 279, 280, 283-285, 287-289, 294КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 184 КУпАП, та звільнити її від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 184 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 184 КУпАП - закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: