Справа № 357/3072/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2022 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гребінь О. О. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Батальйону патрульної поліції у місті Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 292669 від 19.04.2022 року, 19.04.2022 року о 15 год. 40 хв. в м. Біла Церква, по вул. Льва Толстого, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, водію було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою приладу «Драгер», на що водій відмовився, а також було запропоновано пройти огляд в мед. закладі, на що водій відмовився в категоричній формі.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Капустін В.В. в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначивши, що ОСОБА_1 було мобілізовано до лав Збройних сил України, у зв`язку із чим останній не може прибути до суду.

Відповідно до статті 268 КУпАП, неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності, не перешкоджає судовому розгляду справи за його відсутністю.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 достеменно знав про розгляд справи відносно нього Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, заяв та клопотань про відкладення розгляду даної справи до суду не надсилав, та беручи до уваги відсутність заперечень захисника проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , а також те, що підстави для відкладення розгляду даної справи відсутні, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Поліцейський Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП Когут Д.Б., яким здійснювалось оформлення адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, неодноразово викликався судом для надання особистих пояснень, однак в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомляв.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Капустін В.В. в судовому засіданні вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення заперечив та просив суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Капустін В.В. суду пояснив, що 19.04.2022 ОСОБА_1 отримав мобілізаційне розпорядження та у зв`язку із чим перебував у дуже схвильованому стані. Зазначив, що того дня ОСОБА_1 перебуваючи вдома, дійсно вжив близько 50 гр. горілки та збирав особисті речі для прибуття у військову частину згідно мобілізаційного розпорядження. Згодом йому зателефонував його працедавець, який дізнавшись, що ОСОБА_1 мобілізовано до ЗСУ, повідомив йому, щоб той приїхав та отримав розрахунок заробітної плати за відпрацьований ним період. Оскільки ОСОБА_1 вжив дуже незначну кількість алкоголю та пройшов вже деякий час, тому ОСОБА_1 сів за кермо власного автомобіля та попрямував для отримання заробітної плати. Під час руху його було зупинено працівниками поліції за порушення правил Дорожнього руху України, які під час спілкування спочатку повідомили нібито вбачають у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, проте згодом повідомили, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, тому зазначили про необхідність пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Адвокат Капустін В.В. вказав, що ОСОБА_1 на вказану вимогу поліцейського погодився пройти даний огляд, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, проте зазначив, що працівником поліції було здійснено тиск та погрози в бік ОСОБА_1 з метою спонукати останнього до відмови від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, задля притягнення до відповідальності. Адвокат звернув увагу суду, що на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 погоджується на проходження огляду, після чого поліцейським не було розпочату процедуру проведення огляду на стану алкогольного сп`яніння, а було знято нагрудну камеру, яку працівник поліції поклав до службового автомобіля патрульної поліції, а сам повернувся до ОСОБА_1 здійснюючи тиск на спонукання останнього до відмови від проходження огляду. Після цього, поліцейським було знову одягнуто нагрудну камеру на форменний та знову було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд, від проходження якого він цього разу відмовився. Проте, усвідомивши, що стосовно ОСОБА_1 здійснюється оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, останній повідомив поліцейському про те, що бажає пройти огляд у медичному закладі у лікаря нарколога, однак дане клопотання було проігнороване поліцейським та не було здійснено направлення та доставку ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, натомість поліцейським було повідомлено, що ОСОБА_1 може самостійно звернутись до лікаря нарколога та пройти огляд, результати якого надавши суду під час розгляду справи.

Також захисник ОСОБА_1 - адвокат Капустін В.В. вказав про порушення працівниками поліції процедури направлення та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Капустін В.В. та дослідивши докази, що містяться в справі, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 292669 від 19.04.2022 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.04.2022, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапорт поліцейського від 19.04.2022, копію акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.04.2022, відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначається також Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 (далі - Порядок).

У диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, суд зазначає, що з даних відеозаписів вбачається зупинку працівниками поліції транспортного засобу «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 повідомив, що він перебуває в схвильованому стані, оскільки йому надійшло мобілізаційне розпорядження, та зазначив, що наркотичних речовин він не вживає, тому за необхідності може пройти огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння. Згодом, поліцейський зазначив, що виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння свідчать про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, та зазначив ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 пояснив працівнику поліції, що цього дня він дійсно вжив 50 грам горілки, та зазначив, що може пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Суд акцентує увагу, що на відеозаписі з нагрудної камери дійсно зафіксовано факт того, що після згоди ОСОБА_1 на проходження огляду, мало місце тому, що працівник поліції спочатку намагався вимкнути нагрудну відеокамеру, що йому не вдалось, після чого працівник поліції зняв з форменного одягу нагрудну камеру, та поклав її до службового автомобіля, а сам продовжив спілкування з ОСОБА_1 без відеофіксації, після чого поліцейський повернувся до службового транспортного засобу, та взявши нагрудну відеокамеру, знову одягнув її, та з незрозумілих суду причин повторно почав запитувати у ОСОБА_1 чи буде останній проходити огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_1 відмовився від огляду, та як наслідок було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши дані відеозаписів з нагрудної камери поліцейського, суд приймає доводи сторони захисту, що в даному випадку мало місце впливу та тиску на ОСОБА_1 з боку працівників поліції, з метою спонукання ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння для подальшого його притягнення до відповідальності.

При цьому суд зазначає, що формально в діях ОСОБА_1 простежується склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, проте суд вказує, що в даному випадку могло мати місце провокації з боку працівника поліції на вчинення правопорушення та зазначає з даного приводу наступне.

Так, згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

За змістом статей 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, окрім фіксації правопорушень, здійснює також превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що в даному випадку, отримавши згоду ОСОБА_1 на проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівник поліції зобов`язаний був провести такий огляд та лише за результатами такого огляду вирішувати питання про доцільність складення протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому слід зазначити, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було б можливим лише у тому разі, якби результат такого огляду становив би більше 0.2 проміле алкоголю в крові та за наявності згоди ОСОБА_1 з результатом проведеного поліцейським огляду, а за відсутності такої згоди останній підлягав би направленню та проведенню огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога, та лише за висновком якого було б підтверджено або ж спростовано перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння. При цьому суд зазначає, що кількість вжитого алкоголю, про яку зазначав ОСОБА_1 не може беззаперечно свідчити про перебування ОСОБА_1 у такому стані алкогольного сп`яніння, яке забороняє керувати транспортними засобами (більше 0.2 проміле алкоголю в крові).

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та надав свою добровільну згоду на його проходження, проте згодом не з власної волі, а на вимогу (під впливом дій) поліцейського, відмовився від огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, при цьому вказана вимога суперечить нормам національного законодавства, засадам та завданням органів Національної поліції, тобто, працівником поліції було здійснено вплив на ОСОБА_1 з метою спровокувати його на скоєння даного правопорушення, яке в іншому випадку не було би ним скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення адміністративного правопорушення та отримати докази його вчинення, а відтак суд не може прийняти докази надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у якості належних та допустимих.

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Вирішуючи справу, суд враховує, що лише вимога суб`єкта владних повноважень, що ґрунтується на законі, має наслідком її виконання. Означені вимоги суб`єкта владних повноважень не повинні межувати із свавіллям та з незаконним посяганням на права та обов`язки людини.

Європейський суду з прав людини притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закривається, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що належних та допустимих доказів факту вчинення інкримінованого діяння суду не надано, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 221, ст. 247, ст. 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяОлег ГРЕБІНЬ