ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1040/22

15 липня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працює водієм «Нова пошта», посвідчення водія НОМЕР_1 видане першим МРЕВ ДАІ м.Рівне 31.01.2008, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2022 року о 11:00 год., в м.Костопіль по вул.Рівненська 107, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААД №062176 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 27.05.2022 о 09:40, в м.Костопіль по вул.Рівненська 107, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MAN 18.222, державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив наїзд на автомобіль КІА Rio, державний номерний знак НОМЕР_3 та залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чим порушив вимоги п.2.10«а» Правил дорожнього руху України. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 подав письмові пояснення у яких вказав, що вину у вчиненні ДТП він визнає, вже частково компенсував потерпілій завдані збитки, а щодо залишення місця ДТП, то своєї вини не вбачає, оскільки не мав наміру залишати місце ДТП, але через великі габарити автомобіля він не відчув зіткнення з легковиком, а тому поїхав, а коли через кілька хвилин повернувся, то дізнався про ДТП і вже не залишав місце події.

В судовому засідання ОСОБА_1 пояснив, що не помітив легковик, який під`їхав збоку, хоча мав би помітити і тому визнає свою вину у скоєнні автопригоди, але заперечив вину у вчиненні правопорушення, а саме щодо залишення місця ДТП, оскільки не мав умислу залишати місце події і це трапилось внаслідок габаритності транспортного засобу, яким він фактично керував і через що він не відчув зіткнення, якби він відчув удар, то не залишав би місце події. Просить у цій частині провадження у справі закрити.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Больбіна С.С., в судовому засіданні підтримала позицію останнього та пояснила, що вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, немає, оскільки останній не мав умислу на вчинення правопорушення і навіть не міг передбачити, що таке трапиться, оскільки не відчув зіткнення з іншим автомобілем, що і призвело до такої ситуації. Вказує, що доказом цьому є та обставина, що ОСОБА_1 , повернувшись і дізнавшись про подію, лишився на місці надав усі пояснення.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Больбіну С.С., повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов наступних висновків.

Так на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протоколи про адміністративне правопорушення від 27.05.2022, письмові пояснення ОСОБА_1 від 27.05.2022 та ОСОБА_2 від 25.07.2022.

При цьому суд враховує, що відповідно до вимог п.2.10«а» Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

У свою чергу, відповідно до ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. кримінальної відповідальності.

Відтак, особа підлягає адміністративній відповідальності у тому випадку, якщо дії такої особи є, зокрема, винними, тобто вчинені умисно або з необережності.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , умисно або з необережності залишив місце ДТП і судом таких доказів не здобуто.

Зокрема, як визнає сам ОСОБА_1 , останній не відчув удару чи зіткнення з іншим автомобілем і залишив місце ДТП, оскільки не знав про те, що воно трапилось і що він причетний до такого ДТП, а в подальшому, повернувшись та дізнавшись про ДТП, лишився на місці і надав усі необхідні пояснення.

При цьому суд не приймає як належний доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення наявні в матеріалах справи письмові пояснення та протокол і копію схеми місця ДТП, оскільки останні не містять беззаперечних доказів наявності вини в діях останнього.

Будь-яких інших доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення судом не здобуто.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд також враховує, що 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Відтак, враховуючи відсутність доказів порушення ОСОБА_1 вимог п.2.10«а» Правил дорожнього руху та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, за відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч