Справа № 303/5287/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
15.07.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Відповідно до постанови, 21 червня 2021 року о 06 год 40 хв на 775 км автодороги М06 сполученням Київ - Чоп, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, зіниці очей не реагують на світло), і відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду з метою визначення стану сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2. 5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною і підлягає скасуванню. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували наявність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а саме перебування у стані наркотичного сп`яніння. Посилається на те, що під час керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння не перебував, на місці зупинки працівники поліції не складали щодо нього протоколу, не вручали йому копії такого, жодних свідків на місці події не було. При цьому, зазначає, що працівники поліції не направляли його в медичний заклад для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також не відстороняли від керування транспортним засобом. Тому, просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , враховуючи положення ст. 294 КУпАП, це не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, місце й час судового засідання, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку SMS- повідомлення; обізнаний з тим, що у суді апеляційної інстанції розглядається подана особисто ним апеляційна скарга, при цьому від апелянта не надходило жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день чи заяв про розгляд справи за його участі. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №267847, 21 червня 2021 року, о 06 год 40 хв, на 775 км автодороги М06 сполученням Київ - Чоп, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, зіниці очей, що не реагують на світло). Водій відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку з метою визначення стану сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2. 5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу убачається, що ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що зміст проколу йому відомий, копію його отримав.
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується факт залишення ним на зберігання транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на місці зупинки автомобіля.
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №598814 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять гривень).
На відеозаписі, який міститься на DVD-диску зафіксований факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Так, на відеозаписі чітко відображено, що водія ОСОБА_1 поліцейські зупинили за порушення вимог п. 2.3 в ПДР, і наклали на нього адміністративне стягнення за передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП адміністративне правопорушення. У розмові з водієм у поліцейських виникли сумніви щодо його тверезості, оскільки у ОСОБА_1 були очевидні ознаки наркотичного сп`яніння: порушення мови, зіниці очей, що не реагують на світло. На пропозицію поліцейського пройти освідування, водій відмовився, посилаючись на брак часу, що чітко зафіксовано на бодікамеру працівника поліції. Жодних заперечень при складанні протоколу чи свою незгоду щодо його змісту водій не висловлював.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які склали протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення, були упереджені під час спілкування та при направленні водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту у ході розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 у тому, що останній відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги такі нормативно-правові акти.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що не бажає проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку. Тому, доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які беззаперечно можуть слугувати підставою для висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення, є необґрунтованими, тому апеляційним судом такі відхиляються.
Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення, розпискою водія ОСОБА_1 про підтвердження факту залишення на зберігання транспортного засобу на місці зупинки, та відеозаписом, який міститься на DVD диску, що у своїй сукупності повністю підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Твердження апелянта про те, що він був тверезий, а відомості, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення є недостовірними, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються вищевикладеними доказами, які свідчать безумовно про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП. Зокрема, на відеозаписі, який досліджений місцевим судом та перевірений на предмет належності та достовірності судом апеляційної інстанції зафіксовано, що поліцейські, маючи сумніви щодо тверезості водія ОСОБА_1 запропонували йому пройти освідування на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що останній не погодився, стверджуючи, що у нього на це немає часу.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на відеозаписі безперервно зафіксовано відмову водія від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння від моменту повідомлення поліцейськими про причини зупинки автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , законної вимоги пройти освідування, роз`яснення прав, наслідків відмови і до повідомлення про складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Разом з тим, апеляційний суд визнає, що відеоматеріал отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом у справі.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що на місці зупинки працівники поліції не складали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, копію йому не вручали, жодних свідків на місці події не було. Так, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також наслідки відмови від проходження такого огляду.
Необґрунтованими апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські не відстороняли ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Відхиляючи вказані твердження, апеляційний суд бере до уваги докази, що містяться у матеріалах спарив. Так, водія ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на підтвердження чого у матеріалах справи міститься його розписка. А отже, доводи ОСОБА_1 про те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом, спростовуються вищевказаними доказами. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 не подав які-небудь докази про те, що наявна у матеріалах справи розписка написана не ним.
Апеляційний суд розцінює критично доводи апелянта про те, що він був тверезий, від проходження огляду на відмовлявся, однак жодного направлення на огляд йому вручено не було, з огляду на таке.
Дослідивши сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд констатує, що сумнівів в обґрунтованості та правильності висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення немає. Так, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та згідно зі ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі, апеляційний суд вважає, що й іншими матеріалами беззаперечно підтверджується той факт, що водій ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги п. 2.5 ПДР, відмовившись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Твердження апелянта про те, що поліцейські не оформили направлення на проходження огляду, апеляційний суд вважає недоцільними та звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33- 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН