ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2022 Справа №607/8748/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , працює менеджером зі збуту в ТОВ «НВО «Екософт»,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №232431 від 09 липня 2022 року, 09 липня 2022 року о 00 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_3 , вчинила відносно свого співмешканця ОСОБА_2 насильство фізичного характеру, а саме перетиснула йому горло, чим не давала йому вільно дихати, кусала його за плече.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винною себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала. Пояснила, що ОСОБА_2 не є її співмешканцем, він її колишній хлопець, з яким вона розірвала стосунки. Оскільки він приїхав до м. Тернополя та не має тут ніякого житла, вона, зі своєї доброти, надала йому спальне місце в одній із кімнат квартири в якій проживає, окремо від неї. Проте, ОСОБА_2 , бажаючи відновити їхні відносини, 09 липня 2022 року почав у агресивному тоні з`ясовувати з нею відносини, застосовував до неї фізичний і психологічний тиск, вихопив у неї з рук телефон, маючи намір скористатись її особистими даними. Відбираючи у нього свій телефон назад, їй дійсно довелось його вкусити, але жодного насильства щодо ОСОБА_2 вона не вчиняла. Він зачинив її у квартирі та постійно стежив за нею. Лише наступного дня з допомогою своїх співробітників їй вдалось потрапити до себе додому без ОСОБА_2 , який продовжував стежити за нею, а тоді, щоб нашкодити їй, ще й викликав працівників поліції, яким повідомив, що нібито вона винила насильство щодо нього. З цих підстав просила закрити провадження у справі щодо неї.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винна ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Як убачається з рапорту інспектора ЧЧ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Голика Т.В., 09 липня 2022 року о 15 год. 22 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 про те, що співмешканка ОСОБА_1 вчиняє сварку, погрожує фізичною розправою.

У заяві ОСОБА_2 від 09 липня 2022 року він просив притягнути до відповідальності його колишню співмешканку ОСОБА_1 , яка 09 липня 2022 року близько 00 год. 05 хв. із застосуванням фізичної сили перетискала йому горло руками, внаслідок чого він не міг дихати та, з метою самозахисту, розводив її руки щоб не задихнутись, що спричинило синці на її руках. Крім цього, вона забрала ключі від квартири, поводилась неадекватно та кусала його за різні частини тіла. Також у заяві вказано, що тілесних ушкоджень йому не завдано.

З пояснень ОСОБА_2 від 09 липня 2022 року убачається, що 09 липня 2022 року близько 00 год. 05 хв. у нього із його співмешканкою ОСОБА_1 виник конфлікт через те, що близько 21 год. 40 хв. ОСОБА_1 почала переписуватися з його колишньою дружиною, надсилала їй фото особистого характеру. Надалі в них розпочався конфлікт, телефон на його вимогу ОСОБА_1 не віддавала, почала застосовувати силу, кусати, перетискати шию, однак він намагався забрати її руки та просив заспокоїтись. Після цього вони розійшлись по різних кімнатах та близько 15 год. 19 хв. він викликав поліцію.

Як слідує з пояснень ОСОБА_1 від 09 липня 2022 року, 08 липня 2022 року її колишній хлопець ОСОБА_2 прийшов до неї в гості із наміром помиритись, однак вона такого наміру не мала, внаслідок чого між ними виник конфлікт, в ході якого він зловив її за руки та штовхав по квартирі. Наступного дня він покинув помешкання та поїхав у своїх справах, однак надалі писав повідомлення на її мобільний телефон. Всі речі, які знаходились в квартирі залишились на своїх місця. Значних тілесних ушкоджень їй не завдано, тому від проходження судово-медичної експертизи відмовилась та просила провести з кривдником профілактичну бесіду.

Також, як убачається із додаткових пояснень ОСОБА_1 від 09 липня 2022 року, ОСОБА_2 є її колишнім хлопцем, який неодноразово намагався відновити стосунки та приїжджав до неї у м. Тернопіль, однак ОСОБА_1 не бажала цього. 05 липня 2022 року ОСОБА_2 вчергове приїхав до неї з цією ж метою та повідомив, що спатиме в авто. ОСОБА_1 із жалості дозволила йому на кілька днів залишитись у неї в іншій кімнаті. Надалі, 08 липня 2022 року ОСОБА_2 почав з`ясовувати стосунки з нею, в ході якого застосовував фізичне і психологічне насильство, погрожував фізичною розправою.

Відповідно до п. п. 3 п. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Жодних належних доказів про те, що ОСОБА_1 09 липня 2022 року о 00 год. 00 хв. вчинила домашнє насильство фізичного характеру стосовно нібито свого співмешканця ОСОБА_2 , до матеріалів справи не долучено.

Наявний у матеріалах справи рапорт інспектора поліції Голика Т.В. не є доказом вчинення домашнього насильство ОСОБА_1 , оскільки в ньому лише констатовано зміст повідомлення, яке надійшло від ОСОБА_2 . Крім того, рапорт це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції, але не є доказом вини особи у вчиненні правопорушення.

Одні лише письмові пояснення ОСОБА_2 не можуть бути однозначним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні відносно нього домашнього насильства.

Крім цього, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №232431 від 09 липня 2022 року, у ньому не зазначено, що вчинено домашнє насильство, а також, що внаслідок вчинення домашнього насильства була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, що у свою чергу свідчить про недоведеність наявності об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні 09 липня 2022 року домашнього насильства фізичного характеру не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 09 липня 2022 року вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяН. М. Сташків