ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Томилко В.П., з участю секретаря судового засідання Степанової М.Ю., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бабаскіна К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бабаскіна К.С. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК України та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 000 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто витрати пов`язані з провадженням у справі про ПМП у сумі 572 грн. 04 коп. та судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 28.02.2020 о 23 год. 42 хв. до зони митного контролю ВМО «Піски» митного поста «Куп`янськ» Слобожанської митниці Держмитслужби в напрямку руху з України до РФ в`їхав автобус марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 519», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В якості пасажирки в даному автобусі слідувала ОСОБА_1 .

Під час проведення митних процедур і внесення інформації до АСМО «Інспектор» спрацювала Автоматизована система аналізу та управління ризиків (АСАУР) на ОСОБА_1 , а саме було встановлено, що громадянкою України ОСОБА_1 23.01.2018 в зоні діяльності Львівської митниці ДФС на митну територію України було ввезено автомобіль марки «KIA SORENTO», VIN: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (країна реєстрації Республіка Польща) у режимі «транзит», і який за межі митної території України не вивезений.

Не погодившись з даним рішенням захисник Бабаскін К.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі з наведених у апеляційній скарзі підстав, а у разі встановлення відсутності таких підстав застосувати до ОСОБА_1 менш сувору санкцію, змінивши розмір накладеного адміністративного стягнення у виді штрафу, зменшивши його до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на час вчинення ОСОБА_1 правопорушення діяла інша редакція ст.470 МК України, яка передбачала лише три частини і найсуворішою санкцією за вказаною статтею було встановлено штраф у розмірі 8500 грн. Зазначає, що датою вчинення правопорушення є 03.02.2018 року, , а станом на цю дату діяла ст. 470 МК у іншій редакції згідно закону від 03.12.2017 року.

Крім того, захисник просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 29.10. 2020 року, посилаючись на те, що копія постанови на адресу ОСОБА_1 не надходила , а зміст оскаржуваної постанови став відомий захиснику лише 16.08.2021 року .

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Захисник Бабаскіна К.С. в судовому засіданні подав додаткове обґрунтування доводів апеляційної скарги та просив скасувати постанову судді, ухвалити нове рішення яким закрити провадження у справі з наведених у апеляційній скарзі підстав у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в період так званого пільгового розмитнення в термін 180 днів. ОСОБА_1 розмитнила свій транспортний засіб, сплатила добровільний внесок в розмірі 8500 грн., здійснила митне оформлення, зареєструвала транспортний засіб на території України та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а потім перепродала його новому власнику, а тому у відповідності до норм Закону України Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України від 15.04.2021 року, вона звільняється від відповідальності за вчинення порушення, передбаченого ч.6 ст. 470 Митного кодексу України, оскільки вказані норми, звільняють його від відповідальності та мають при цьому зворотну дію в часі.

Відтак в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 470 Митного кодексу України та отже адміністративне провадження підлягає закриттю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Бабаскіна К.С., апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції послався на докази, а саме на протокол про порушення митних правил №0358/80700/20 від 29.02.2020, доповідну записку головного державного інспектора ВМО «Піски» митного поста «Куп`янськ» Масного О.Ю. від 02.03.2020 №280/7.14-28-05-01, витягами з електронних баз даних, висновком № 169В експертного автотоварознавчого дослідження.

Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.

Оскільки станом на момент виявлення правопорушення, обов`язок ОСОБА_1 щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини першої статті 95 МК України, виконаний не був, висновок про наявніст в її діях складу адміністративного правопорушення є обгрунтованим.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник не навів достатніх відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції. Не наведено їх і в апеляційної скарзі, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 митних правил.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу накладеного на ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 23 січня 2018 року ввезла на територію України автомобіль особистого користування. Строк вивезення ОСОБА_1 автомобіля з митної території України закінчився 03.02.2018 року. Автомобіль ОСОБА_1 з митної території України не вивезла, тобто суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правопорушення ОСОБА_1 вчинила станом на 03.02.2018 року, оскільки це перший день строку, коли вона вже повинна була вчинити дії щодо вивезення автомобіля за межі митної території України.

Станом на 23.01.2018 року діяла ст. 470 МК України у редакції закону від 03.12.2017 року, відповідно до якої ця стаття мала три частини. Згідно частини третьої цієї статті, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Станом на 03.02.2018 року ОСОБА_1 свій обов`язок щодо вивезення автомобіля за межі митної території України не виконала.

Відповідно до частини 2 статті 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

08 листопада 2018 року прийнято Закон України№ 2612-VIII«Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», яким статтю 470 МК України було змінено та доповнено, в тому числі, частиною шостою такого змісту:

«Перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.».

Закон № 2612-VIII набрав чинності 22 серпня 2019 року.

Таким чином, з 22 серпня 2019 року передбачена інша адміністративна відповідальність за ті ж самі дії, що скоїла ОСОБА_1 03.02.2018 року.

Разом з цим, санкція частини 3 статті 470 МК України, на час вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбачала адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є значно меншою ніж передбачено ч.6 статтею 470 МК України на час винесення судової постанови стосовно ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 29.10.2020 року стосовно ОСОБА_1 в частині накладеного розміру адміністративного стягнення зменшивши його до розміру штрафу, передбаченого санкцією частини 3 статті 470 МК України, яка діяла на час скоєння ОСОБА_1 правопорушення, що пом`якшує її відповідальність за розміром штрафу, та буде відповідати меті адміністративної відповідальності, оскільки є достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, внаслідок застосування закону що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката Бабаскіна К.С. задовольнити.

Адвокату Бабаскіну К.С. поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_1

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника Бабаскіна К.С. задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_1 змінити.

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України ( в редакції закону від 03.12.2017) та накласти на неї стягнення у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Томилко