Справа № 727/5082/22
Провадження № 3/727/2304/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Терещенко О.Є., розгля-нувши матеріали, які надійшли з Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу в АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, пе-редбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, -

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшла справа про адміні-стративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.184 ч.1 КпАП України.

Так, із дослідженого судом протоколу про адміністративне правопорушення вба-чається, що 04.06.2022 року ОСОБА_1 ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених п.5 ст.150 СК України, а саме залишила свою неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без піклування в Рес-публіці Італія, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КпАП України.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Ювченко А.В. у судовому засіданні пояснив, що у його довірительки ОСОБА_1 та її колишнього чоловіка ОСОБА_3 склались не-приязні стосунки, триває процес розлучення. Під час шлюбу в останніх народилось двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на даний час про-живають разом з ОСОБА_1 за адресою: Республіка Італія, м. Кам-пілья-Маріттіма. Зауважив, що у дітей довірительки склались чудові відносини з їх-ньою тіткою - ОСОБА_5 та вітчимом - Pop Alin-Cosmin. Вка-зав, що 04.06.2022 року ОСОБА_1 була вимушена тимчасово повернутись до м. Чер-нівці, однак діти лишились під наглядом тітки та вітчима, відвідували навчальні закла-ди, були повністю забезпечені продуктами харчування, відпочинком та оздоровленням. Вважає викладені обставини в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №402833 від 20 червня 2022 року такими, що не відповідають дійсності та просив закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення адвоката Ювченко А.В., дослідивши письмові матеріали вказаної вище адміністративної справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміні-стративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обста-вин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення вико-нання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено ад-міністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують від-повідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КпАП України настає за ухи-лення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповно-літніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необереж-ності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нор-мативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповно-літніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вва-жатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених за-конодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, нав-чання та виховання дітей.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані піклу-ватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, батьки зо-бов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до само-стійного життя.

Преамбула Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону ди-тинства» (далі - Закон № 2402-ІІІ) визначає охорону дитинства в Україні як стратегіч-ний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення на-ціональної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою за-безпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний за-хист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

За визначенням термінів, наведених у статті 1 цього Закону, дитина - особа ві-ком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не на-буває прав повнолітньої раніше; дитинство - період розвитку людини до досягнення повноліття; забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здо-ров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної на-лежності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку ди-тини та захисту її прав.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Кон-венції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких на-дана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших норма-тивно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-право-вих гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні (ст. 2 Закону № 2402-ІІІ).

Відповідно до статті 6 цього Закону кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров`я. Держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну ква-ліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціональ-ного харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелек-туального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або осо-би, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебіч-ного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону № 2402-ІІІ).

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розви-ток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відпо-відно до закону (ч. 6 ст. 12 Закону № 2402-ІІІ).

Відповідно до статті 35 Закону № 2402-ІІІ особи, винні у порушенні вимог зако-нодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримі-нальну відповідальність відповідно до законів України.

Аналіз приписів Закону № 2402-ІІІ дає змогу дійти висновку, що під неви-конанням обов`язків щодо виховання дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання неповнолітніх. Ухилення батьків та осіб, що їх замінюють від виконання своїх обов`язків може виражатися в то-му, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміц-нення їхнього здоров`я, тощо.

Отже, правовою підставою для покладення відповідальності на батьків за ч.1 ст. 184 КпАП України є наявність ознак та елементів складу правопорушення, що полягає в невиконанні батьками обов`язків щодо утримання, виховання, навчання, захисту прав та інтересів неповнолітніх.

Відповідно до ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 бе-резня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізич-ний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зо-крема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають ди-тині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не ство-рюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в су-купності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вва-жатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених зако-нодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №402 833 від 20.06.2022 року ОСОБА_1 ухилилася від виконання своїх батьківських обо-в`язків, передбачених п.5 ст.150 СК України, а саме залишила свою неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без піклування в Рес-публіці Італія.

Також, до матеріалів справи долучено копію протоколу про прийняття заяви про кримінально правопорушення від 11.06.2022 року, копію рапорту Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області від 12.06.2022 року та письмові пояснення.

Разом з тим, суду не надано доказів, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених п.5 ст.150 СК України від-носно своєї малолітньої доньки.

Більше того, як вбачається з рапорту Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, працівниками поліції було проведено бесіду з малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які під час розмови пояснили, що вони знаходяться на постійному місці проживання, повністю забезпечені продуктами харчування, одягом, канцелярськими приладдями, відпочинком, оздоровленням.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 КпАП України завданням цього Ко-дексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точ-ного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положення ч.ч.1,2 ст.7 КпАП України передбачають, що ніхто не може бути під-даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністра-тивні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забез-печення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спри-яють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, ви-ховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх гро-мадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КпАП України).

Відповідно до статті 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктив-ному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосві-домістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопо-рушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обстави-ни, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КпАП України).

Пунктом п.1 ст.247 КпАП України встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закрит-тю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при наяв-ності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні право-порушення виноситься постанова про закриття справи.

Таким чином, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні пра-вопорушення, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі під-лягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись статтями 7, 184, 245, 247, 256, 278, 280 КпАП України, -

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.184 КпАП України закри-ти у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеля-ційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення по-станови до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці.

Суддя: Терещенко О.Є.