Справа № 372/3676/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2022 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Потабенко Л.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Обухівського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого начальником дільниці ПП «Автомагістраль», реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

по ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 130868 від 03.12.2022 року, 03 грудня 2022 року о 13 годині 00 хвилин, в с. Перегонівка по вул.. Механізаторів буд. 25, Обухівському районі, Київської області ОСОБА_1 будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан дороги, не вжив заходів по обробці проїжджої частини протиожеледними матеріалами, на яких мається ожеледиця товщиною 0,5 см., чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, зокрема п 3.1.16 ДСТУ 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», п. 1.5 Правил дорожнього руху, що на думку поліцейського стало причиною ДТП за участі транспортного засобу марки «LEXUS» державний номерний знак НОМЕР_2 , в наслідок чого даний автомобіль отримав механічні пошкодження, власнику завдано матеріальні збитки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, надав письмові поясненя.

Представник ОСОБА_1 Корзаченко В.М. під час розгляд справи в суді вину ОСОБА_1 заперечив, подав суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки основною причиною незгоди ОСОБА_1 з протоколом було те, що за 200 метрів до місця ДТП по ходу руху транспортного засобу було встановлено дорожній знак 1.13.- «Слизька дорога», який попереджає водіїв, про те, що попереду ділянка дороги з підвищеною слизкістю проїзної частини, що вимагає від водія особливої обережності та обрання на ній безпечної швидкості. Окрім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять докази винуватості саме водія транспортного засобу марки «LEXUS» державний номерний знак НОМЕР_2 , як вбачається з рапорту, що за 200 метрів до ДТП встановлено знак 2 «Слизька дорога», а на місці ДТП слідів гальмування або ковзання авто не виявлено, що може вказувати на те, що водій навіть не намагався уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Вислухавши представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , перевіривши та дослідивши матеріли справи суд приходить до наступного.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання передбачених чинним законодавством України вимог.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 25-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильності вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладене за: порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вказана частина статті є бланкетною і тому постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності потребує чіткого і конкретного зазначення, які ж саме правила, норми чи стандарти були ним порушені і має містити відповідні докази такого порушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , зазначено, що ОСОБА_1 допустив порушення ДСТУ 3587-97, загальних вимог п. 1.5. ПДР України без посилання на будь-які належні і допустимі докази не доводить наявність самого порушення та не конкретизує його складу. Слід звернути увагу, що зазначений поліцейським ДСТУ 3587-97 має безліч пунктів та таблиць, а п. 1.5 ПДР України є загальними і потребує конкретизації та підтвердження належними і допустимими доказами.

Зазначення у протоколі про порушення пункту 1.5 Правил дорожнього руху України, на який посилається працівник поліції також не дає відповіді на питання що ж саме начебто було порушено ОСОБА_1 .? Має бути чітко зазначено конкретний пункт чи підпункт ДСТУ 3587-97, а також ПДР України, який до чогось зобов`язує чи щось визначає, чого поліцейським у протоколі зазначено не було. А обґрунтовувати провину лише на власних припущеннях є недопустимо та суперечить не лише нормам чинного законодавства, а й загальним принципам права, зокрема презумпції невинуватості.

Адже навіть у разі правдивості ситуації, яка могла статися на будь-якій ділянці дороги, має місце випадок, який у разі належного страхування водієм власного автомобіля, став би підставою для відшкодування йому шкоди виключно страховою компанією.

Згідно приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, такі дії працівників поліції свідчать про їх некомпетентність.

Адже згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно частини 3 статті 62 Конституції України передбачає, що всі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, а в цьому випадку стороною захисту наведено достатньо обґрунтованих сумнівів, які доводять абсолютну невинуватість притягуваного ОСОБА_1 .

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в Україні, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, вважаю, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ґрунтується лише на власних суб`єктивних припущеннях поліцейського, оскільки у даному випадку в діях притягуваного ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення та він навіть не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Відсутність необхідних даних у протоколі про адміністративне правопорушення та їх неузгодженість з матеріалами справи вказує на те, що в діях притягуваного ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки суд самостійно не може з`ясувати вказані обставини та винести судове рішення на припущеннях.

Слід також звернути увагу на пункт 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», який звернув увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та наголосив, що суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на необхідність з`ясування усіх обставин, перелічених у статтях 247 і 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та докази наявні у матеріалах справи, приходить до висновку, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи суду не подано допустимих і переконливих доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вислухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, прямих, безспірних і безсумнівних доказів його вини в ході судового засідання не було здобуто та вини в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи викладене вище, в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності не вбачається складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог п.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 25-2, 140, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд.

СуддяПотабенко Л. В.