ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5416/22
провадження № 3/753/2929/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2022 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Дарницького Управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення-

ВСТАНОВИВ:

9 червня 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передано судді Шаповаловій К.В.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 3 червня 2022 року серії ВАБ № 454784, ОСОБА_1 3 червня 2022 року о 22:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинив сімейну сварку з дружиною ОСОБА_2 , в ході якої виражався нецензурною лайкою, кидався у бійку та душив, чим своїми діями завдав психологічного болю, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Судове засідання 16 червня 2022 року було відкладено до 22 червня 2022 року за клопотанням потерпілої для надання можливості скористатись правовою допомогою під час розгляду вказаної справи.

У судовому засіданні 22 червня 2022 року ОСОБА_1 з`явився, заперечив щодо складеного відносно нього протоколу, вказав, що між ним та дружиною виникла звичайна сімейна сварка, яка не може бути кваліфікована саме як вчинення домашнього насилля. Між ним та дружиною існують спору щодо місця проживання їх малолітньої дитини. Вказав, що не вчиняв домашнього насилля відносно дружини, не ображав її, не виражався в її бік нецензурною лайкою, не душив її. Підтримав свої письмові пояснення, які були долучені до матеріалів справи, просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні вказала, що дійсно 3 червня 2022 року у неї з чоловіком виник конфлікт, оскільки вона вирішила з чоловіком розлучитись, на робочому ноутбуці склала позовну заяву до суду. ОСОБА_1 зайшов до неї в кімнату, почав ритися в її ноутбуці, вона попросила його вийти, на що у відповідь він виразився в її бік нецензурною лайкою та забрав ноутбук, вона намагалась його заспокоїти разом із старшою донькою. ОСОБА_1 також виразився нецензурною лайкою в бік доньки. Оскільки вгамувати його їм не вдалось, вона вирішила зателефонувати його батькові, оскільки це єдина людина, яка може вплинути на її чоловіка. Коли вона додзвонилась батьку, ОСОБА_1 напав на неї, почав її бити по обличчю, по ребрах, у живіт, забирати у неї телефон, потім повалив на ліжко та почав душити, в цей момент забігла донька, намагалась відтягнути ОСОБА_1 від неї та почала викликати працівників поліції. Молодша дитина на час сварки перебувала у дитячій кімнаті, донька одягла йому навушники, щоб він не чув сварки та нецензурної лайки батька, але коли ОСОБА_1 почав її бити, син вибіг з кімнати і бачив, що відбувається. Оскільки це все сталось у п`ятницю, вона лише в понеділок пішла до Служби у справах дітей та сім`ї та отримала направлення до психолога. До психолога ходить вона та її діти, бо для них це був шок (події 3 червня 2022 року). Працівники поліції бачили синці на її тілі та бачили, що ОСОБА_1 був в стані алкогольного сп`яніння. Зауважила, що їй було нанесено психологічне насилля (образи, нецензурна лайка, приниження її як дружини, матері, жінки), цю сварку бачили її діти, які були в шоці і це також завдає їй психологічного болю. Діти після цих подій ночували з нею у її кімнаті, щоб вона не залишилась сама. Вказала, що знімала відео, на якій зафіксована була поведінка ОСОБА_1 вже після того як працівники поліції склали протокол та поїхали.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказала, що 3 червня 2022 року вона була дома за адресою: АДРЕСА_1 , мама ( ОСОБА_2 ) вийшла з дому, а батько ( ОСОБА_1 ) в цей час вирішив «залізти» до її ноутбука та подивитись її особисту переписку. Через 10-15 хвилин повернулась мама та почала батьку казати, щоб він залишив її речі, на що він почав сваритись нецензурною лайкою і на маму і на неї (образи, мати). Оскільки батько не хотів залишати кімнату мами, вона попередила його, що буде телефонувати його батьку (діду свідка). Батько продовжував ображати маму і її, через деякий час він разом з маминим ноутбуком вийшов з кімнати. Коли мама розповідала діду, що відбувається, батько почув це та намагався забрати телефону у мами. Коли батько повернувся до кімнати матері, вона (свідок) пішла в іншу кімнату заспокоювати молодшого брата, бо він чув всю лайку, у нього була істерика, а йому 8 років. Вона одягла йому навушники, щоб він заспокоївся. В цей час вона почула крики мами, забігла до її кімнати, побачила як батько повалив маму на ліжко і почав її душити (однією рукою тримав маму за шию) і іншою рукою намагався дотягнутись до телефону. Вона за волосся відтягнула батька від матері, мама в цей час вибігла з кімнати, а вона викликала працівників поліції. Поки чекали поліцію, батько був у своїй кімнаті, щось там рухав. Крики мами чув брат. У мами був синець під лівим боком, на правій руці були подряпини та синці. Зауважила, що працівники поліції спілкувались з нею, бо вона сказала просила їх допомогли знайти ноутбук мами, який забрав батько. Вказала, що така подія (фізичне насилля) трапилось вперше, вона такого не очікувала і це її вразило. У неї з батьком були напружені відносини, бо батько не випускав її з квартири, зачиняв дома, був випадок коли батько читав її особисту переписку в її телефоні. Зазначила, що наразі ходить до психолога, це було її особисте бажання після подій 3 червня 2022 року, оскільки вона не могла зрозуміти як себе далі вести в сім`ї. Молодший брат також ходить до дитячого психолога, казав їй, що він боїться після подій 3 червня 2022 року. Зауважила, що за зовнішніми ознаками батько був у стані алкогольного сп`яніння, вона чула відповідний запах, батько у тверезому стані не дозволяв собі такої поведінки.

23 червня 2022 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Шаповалової К.В.

Ухвалою суду від 30 червня 2022 року (суддя Просалова О.М.) у задоволенні заяви про відвід судді Шаповалової К.В. відмовлено.

У судовому засіданні 14 липня 2022 року ОСОБА_1 оголосив клопотання про визнання недопустимими доказами протокол про адміністративне правопорушення та допит свідка ОСОБА_3 , з підстав, викладених у письмовому клопотанні, а також надав додаткові пояснення щодо складеного відносно нього протоколу.

Потерпіла та її захисник заперечували щодо визнання вказаних доказів недопустимими, а також надала додаткові пояснення щодо складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно із частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування.

Частина перша вказаної статті передбачає, зокрема, відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно зі статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції України декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

У рішенні у справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey) № 33401/02 від 09 червня 2009 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , доходжу до висновку, про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Зауваження ОСОБА_1 щодо недопустимості такого доказу як протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він не містить його підпису у відповідній графі про ознайомлення з правами та обов`язками, передбаченими статтею 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, оцінюють критично з огляду на те, що під час підготовки до розгляду справи як і під час розгляду справи судом не встановлено істотних порушень під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності (протокол містить дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвище потерпілої; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про отримання копії протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, а також запис щодо відсутності заяв та клопотань). Крім того, проставлення підпису у протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності особи, відносно якої він складений, є правом такої особи і його відсутність не впливає на зміст такого протоколу.

Щодо недопустимості такого доказу як пояснення свідка, оскільки відомості про нього не містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, варто зазначити таке.

Відповідно до статті 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

Допит свідка ОСОБА_3 відбувався саме за клопотанням потерпілої, оскільки ОСОБА_3 безпосередньо була свідком подій, що мали місце 3 червня 2022 року та викликала працівників поліції через вчинення домашнього насилля її батьком відносно її матері. Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості також подати клопотання щодо допиту свідків (у випадку наявності таких) та подати інші докази на спростування звинувачення, щодо вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до положень статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують відповідальність та обставини, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 - не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який вперше притягується до адміністративної відповідальності, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, проходжу до висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Положеннями статті 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у статті 5 вказаного Закону.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 28 Конституції України, ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суддя,

П О С ТА Н О В И В:

визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий) винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий) судовий збір на користь держави в розмірі 496 грн 20 коп.

Штраф має бути сплачено добровільно не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили, а у разі оскарження постанови, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу в вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя К.В. Шаповалова