Справа № 458/895/21 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 33/811/216/22 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Леонтьєва О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Леонтьєва Олега Валентиновича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 31 січня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 4596,20 грн.

Згідно з постановою, 1 листопада 2021 о 00 год. 44 хв. в с. Заріччя по вул. Зарічанська Самбірського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager» та проведення медичного огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Леонтьєв О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 31 січня 2022 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, у наявному в матеріалах справи направленні від 1 листопада 2021 року не вказаний час складення цього документу, відсутні підписи та пояснення особи, щодо якої він складений. Крім того, Турківська ЦМЛ, яка зазначена у направленні як медичний заклад, де має здійснюватись огляд, відсутня у переліку закладів охорони здоров`я Львівської області, яким надається право на проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану сп`яніння.

Апелянт висловлює сумнів щодо зазначених в акті огляду ознак стану сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки поліцейські не наближались до останнього та не могли відчувати у нього запах спиртного з ротової порожнини.

Як зазначає захисник, у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують справжність пропозиції водію ОСОБА_1 пройти освідування на місці зупинки транспортного засобу, оскільки поліцейським до матеріалів справи не долучено сертифікату відповідності спеціального технічного засобу, за допомогою якого мав проводитись огляд.

Крім того, на переконання апелянта, здійснені та надані поліцейським із власного мобільного телефону відеозаписи не можуть бути належним доказом у справі. Більше того, поліцейські не скористалися можливістю зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що поліцейські не повідомили його про причину зупинки, у медичний заклад їхати не пропонували. Вини в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Його захисник Леонтьєв О.В. у судовому засіданні підтримав свої апеляційні вимоги та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Поряд з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії БД №377390 від 1 листопада 2021 року (а.с. 2) та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 4) вбачається, що такими ознаками в ОСОБА_1 були: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом підтверджується, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, однак останній від проходження такого огляду відмовився, відтак твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд у медичному закладі не ґрунтується на матеріалах справи

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З приводу недопустимості відеозапису як доказу у даній справі, то відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками. Тобто чинне законодавство не виключає можливості застосування працівником поліції, в тому числі, мобільного телефону для фіксації факту порушення вимог ПДР. Крім того, вказаний доказ оцінюється судом у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у справі.

Покликання захисника на те, що зазначений відеозапис не може братися до уваги також через те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис на заслуговує на увагу, оскільки вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення викладені вст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженій наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395. Проте вказаними нормами не передбачено внесення до протоколів про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, в тому числі і за ст. 130 КУпАП України, інформації щодо технічного засобу, яким здійснювалася відеофіксація.

Безпідставними є і висловлені апелянтом сумніви щодо зазначених в акті огляду ознак сп`яніння, виявлених поліцейським в ОСОБА_1 , зокрема, запаху алкоголю, оскільки такі мають виключно суб`єктивних характер. При цьому захисник, який не був на місці складення протоколу щодо ОСОБА_1 , не може знати напевне, на якій відстані від його підзахисного працівники поліції виявили вказану ознаку та як саме вона проявлялась.

Стосовно покликання апелянта на те, що наявне у матеріалах справи направлення не відповідає формі направлення, визначеній Інструкцією №1452/735, то дане твердження не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, відповідно до п. 8 Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З аналізу наявного у матеріалах справи направлення вбачається, що таке складено відповідно до п. 8 зазначеної Інструкції, оскільки містить усі ключові дані, вказані у додатку 1 до Інструкції №1452/735, а тому у суду відсутні підстави вважати таке направлення недійсним.

Крім того, ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а направлення на огляд водія для визначення стану сп`яніння надається лише медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.

Стосовно твердження захисника, що таке направлення не містить пояснень ОСОБА_1 та його підпису, то у додатку 1 до Інструкції №1452/735 взагалі відсутні графи для отримання зазначених відомостей, тобто такі не мають відбиратись під час складення відповідного направлення.

Водночас, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, може надати свої пояснення по суті порушення, які викладаються нею у самому протоколі. Такий протокол також містить графу «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності». Втім, як слідує з протоколу серії БД №377390 від 1 листопада 2021 року, ОСОБА_1 відмовився надати пояснення по суті порушення та підписати складений щодо нього протокол.

Наведене узгоджується з п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 9 грудня 2020 року №4248/5, відповідно до якого у разі відмови особи, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, від надання пояснень за суттю вчиненого правопорушення уповноважена посадова особа вносить до нього відповідний запис.

Не знайшло свого підтвердження і покликання сторони захисту на те, що направлення на огляд ОСОБА_1 було видане на неуповноважений медичний заклад, оскільки у Львівській області всі центральні районні та міські лікарні проводять огляди водіїв на стани алкогольного сп`яніння, в тому числі і Турківська ЦРЛ.

Згідно з п.п. 1, 3 розділу ІІ Інструкції №1452/735, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Втім, Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджена Наказом Міністерства юстиції від 9 грудня 2020 року №4248/5, не містить імперативних вимог щодо надсилання до суду разом з матеріалами про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у випадку проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу документації у вигляді свідоцтва про повірку та сертифікату відповідності алкотестеру, за допомогою якого проводився (чи мав бути проведений) огляд. Поряд з тим, у разі виникнення сумнівів у допустимості такого приладу, сторона справи може ініціювати витребування з поліції вищевказаної інформації в ході судового розгляду. Зі сторони захисту такого клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялося, як і не заявлялося таке клопотання під час апеляційного розгляду, тому дані доводи є необґрунтованими.

Що стосується покликання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції не повідомили йому причину зупинки, то таке не ґрунтується на матеріалах справи. Зокрема, з наявного відеозапису слідує, що поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що причиною зупинки є п. 10 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 31 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Леонтьєва Олега Валентиновича в його інтересах - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк