Справа № 152/1340/21
Провадження № 33/801/17/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач: Якименко М. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 454,00 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, а тому постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

В судове засідання правопорушник ОСОБА_1 не з`явився. Належним чином був повідомлений.

05.01.2022 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він просить відкласти розгляд справи на інший час, оскільки за станом здоров`я він перебуває на лікарняному, тому не може з`явитися в судове засідання. Однак, на підтвердження зазначених обставин належних доказів до суду не надав.

Суд визнав причини неявки його неповажними.

Приймаючи до уваги те, що неявка правопорушника в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду, тому розглянуто справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суддя вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з огляду на таке.

Згідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно п.12.1 Правил дорожнього руху передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 099588 від 31.10.2021 слідує, що 31.10.2021 о 20:20 год. в м. Шаргород по вул. Жмеринське шосе, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 2111, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку рухаючись, допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки «Wolkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є правильними і підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 1); схемою місця ДТП (а.с. 2); поясненнями свідка ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 (а.с. 3-4) та фотокартками з місця ДТП (а.с. 7-8).

Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що саме ОСОБА_1 не дотримався правил дорожнього руху. Оскільки своїми односторонніми діями міг попередити дану дорожньо-транспортну пригоду.

Дії ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді механічних пошкоджень, та в його діях вбачаються ознаки порушення вимог ПДР, що свідчить про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, скаржник не дотримався елементарних правил безпеки дорожнього руху і призвів наїзд на припаркований автомобіль, тобто дії ОСОБА_1 безпосередньо знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді технічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Вказане узгоджується з вище переліченими доказами, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому ОСОБА_1 в суді першої інстанції в судовому засіданні вину повністю визнав та підтвердив сам факт вчинення ним ДТП.

Крім того в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 зазначила, що претензій до водія ОСОБА_1 не має, оскільки він повністю відшкодував їй заподіяну транспортному засобу шкоду.

Тобто скаржник зі змістом постанови ознайомлений, згоден та в свою чергу добровільно відшкодував шкоду потерпілій особі.

Будь-яких порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, апеляційна скарга не містить і суддею апеляційного суду не встановлено.

Також матеріали справи не містять доказів на спростування вини ОСОБА_1 в порушенні ним п. 12.1 ПДР України, які регламентують, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, з посиланням на будь-які належні та допустимі докази, які б доводили факт його невинуватості і вказували б не невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і дійшов правильного висновку про доведеність його вини у порушенні Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. З цим погоджується і апеляційна інстанція.

Доводи скаржника, що він не винен у скоєнні ДТП, оскільки взяв вину на себе через боязнь того, що дружині, яка 31.10.2021 керувала автомобілем та скоїла ДТП може стати погано через погане здоров`я, не приймаються до уваги так як апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 намагається ввести суд в оману та уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, вказані доводи скаржника не підтверджені належними доказами.

ОСОБА_1 не було доведено ті обставини, на які він посилався в апеляційній скарзі та не надано доказів на спростування вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Тобто відомості, які зазначені в адміністративному протоколі в даній справі відповідають фактичним її обставинам. Відтак вказані доводи не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Нормами ст.33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Розглядаючи адміністративну справу та ухвалюючи постанову, суд першої інстанції врахував всі зазначені ст.33 КУпАП обставини та правильно вказав про відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вище зазначених вимог закону та обрав стягнення, яке є справедливим, достатнім і необхідним для виховання особи для запобігання новим проступкам, та дійшов обґрунтованих висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях заявника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

Також є не обґрунтованими доводи про те, що судом першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки доказам, суддя апеляційної інстанції розцінює як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності.

Зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати що судом першої інстанцій неправильне застосування норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення питання. Докази, які б спростовували вину скаржника не надано.

Оскільки за ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційних вимог, підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення не вбачається.

Даючи оцінку доказам по справі суд першої інстанції правильно прийшов до висновку та визнав винуватим ОСОБА_1 , оскільки останній порушив п.12.1 ПДР України, які крім зазначеного передбачають, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі що передбачено Правилами дорожнього руху України.

Суддя вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст.ст.279, 280 КУпАП дотримано, докази перевірено на їх допустимість та належність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для її вирішення, судом з наведенням відповідних мотивів встановлено, правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, з огляду на що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Якименко