Справа № 691/160/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцький В.О., за участю секретаря судового засідання Кочеткової І.В., прокурора Шепотіна В.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої суддею Городищенського районного суду Черкаської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП,-

встановив:

02 червня 2022 року до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшли матеріали протоколу про адміністративне правопорушення №34-02/11 стосовно ОСОБА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, який складено головою Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) Новіковим О.Ф. 20 січня 2022 року.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення №34-02/11 від 20 січня 2022 року, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду судді Городищенського районного суду Черкаської області, у період з 15 серпня 2020 року по 06 липня 2021 року, перебуваючи у приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області за адресою: вул. 1 Травня, 9, м. Городище, Черкаська область, вчиняла дії та приймала рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: у складі колегії суддів брала участь у судовому розгляді кримінального провадження № 0000090 (кримінальна справа № 704/16/16-к) за обвинуваченням, у тому числі, ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, чим порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Зокрема, відповідно до протоколу, 14 лютого 2019 року на виконання ухвали апеляційного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року до Городищенського районного суду Черкаської області для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження № 0000090 (судове провадження №1-кп/712/237/19, справа № 704/16/16-к) за обвинуваченням: ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст.146, пп. 3, 12, 13 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 194, ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст.146, ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.194, ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст.27, ч. 3 ст.146, ч. 3 ст. 27, пп. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду зазначеної справи визначено колегію у складі суддів Синиці Л.П. (головуючий), Черненка В.О., Подороги Л.В.

За час судового розгляду зазначеної справи, що розпочався на підставі ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2019 року, ОСОБА_1 стосовно одного з обвинувачених у вищевказаному кримінальному провадженні, - ОСОБА_2 у складі колегії суддів реалізовано службові повноваження шляхом, зокрема, прийняття таких процесуальних рішень:

- 08 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту із застосуванням на інший у вигляді тримання під вартою;

- 02 грудня 2021 року частково задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного браслета;

- 28 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного браслета;

- 17 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного браслета;

- 14 травня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного браслета;

- 24 червня 2021 року постановлено ухвалу про об`єднання кримінального провадження за № 0000090 з провадженням за №0000971.

Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та представника потерпілої - змінено підсудність вказаного кримінального провадження та передано його до іншого суду в порядку ст. 34 КПК України (справа № 51-4279впс18).

Під час розгляду даного кримінального провадження колегією суддів Городищенського районного суду Черкаської області, 04 червня 2019 року надійшов лист за підписом начальника першого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України Драгунова В.В. адресований судді Синиці Л.П., яким поінформовано про те, що обвинувачений у кримінальному провадженні за № 0000090 ОСОБА_2 водночас є свідком у кримінальному провадженні № 002506, в якому він звернувся до слідчого із заявою (клопотанням) про застосування до нього заходів безпеки у вигляді переведення до іншого слідчого ізолятора у зв`язку із побоюванням за власне життя і здоров`я.

У ході судового розгляду кримінального провадження № 0000090 (справа № 704/16/16-к), під час судового засідання, яке відбулось 05 червня 2019 року, головуюча суддя Синиця Л.П., незважаючи на усне попередження слідчого про недопустимість розголошення даних досудового слідства, порушуючи вимоги ст. 222 КПК України, ст. 6 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», здійснила розголошення відомостей щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні № 002506, у тому числі щодо заходів безпеки стосовно свідка ОСОБА_2 .

За результатами дізнання у кримінальному провадженні № 0001301, що проводилось за вказаним фактом Державним бюро розслідувань, 14 серпня 2020 року затверджено обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_1 кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 387 КК України, який 15 серпня 2020 року вручено ОСОБА_1 під розписку та скеровано до суду для розгляду.

На підставі ухвали Богуславського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року матеріали кримінального провадження № 0001301 прийняті судом до свого провадження (справа № 691/922/20).

Під час допиту ОСОБА_2 як свідка у вказаному кримінальному провадженні останній заперечив факт написання ним клопотання про забезпечення безпеки, чим спотворив дійсні обставини події, які йому були достовірно відомі, та штучно створив докази захисту щодо обвинуваченої ОСОБА_1 , перешкодивши правосуддю у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим 14 серпня 2020 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, тобто у завідомо неправдивому показанні свідка, наданому органу досудового розслідування та поєднаному зі штучним створенням доказів захисту саме для головуючої у власній справі, а затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 12 листопада 2020 року скеровано до суду для розгляду.

Таким чином, згідно протоколу, приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у бажанні за рахунок здійснення правосуддя у справі № 704/16/16-к (кримінальне провадження № 0000090), за обвинуваченням ОСОБА_2 , мати вплив на нього як свідка у справі № 691/922/20 (кримінальне провадження №0001301) за її обвинуваченням до завершення судового розгляду цієї справи.

Відтак, усвідомлюючи, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_2 ОСОБА_1 як суддею Городищенського районного суду Черкаської області призведе до задоволення її приватного інтересу, ОСОБА_1 мала утриматися від реалізації відповідного службового повноваження та прийняти рішення про самовідвід, що і було б демонстрацією її неупередженості, як цього імперативно вимагає ст. 80 КПК України.

Зазначених дій суддею Городищенського районного суду Синицею Л.П. вчинено не було.

У судовому засіданні прокурор вказав про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, просив визнати її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та призначити стягнення у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією частини 2 статті 172-7 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні не визнала наявності в її діях вини у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та просила закрити провадження у справі з підстав відсутності в її діях складу та події адміністративного правопорушення. Крім того в наданих до суду письмових поясненнях та в судовому засіданні щодо обставин, які слугували підставою для складення та направлення до суду протоколу про адміністративне правопорушення № 34-02/11 від 20 січня 2022 року зазначила наступне.

На розгляді колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області, в складі суддів Синиці Л.П. (головуючий), Черненка В.О., Подороги Л.B., запасний суддя Савенко ОМ., з 14 лютого 2019 року перебувало кримінальне провадження № 0000090 внесене до ЄРДР 04 квітня 2014 року, об`єднане, за обвинувальними актами щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст.146, пп. 3, 12, 13 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 194, ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст.146, ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.194, ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст.27, ч. 3 ст.146, ч. 3 ст. 27, пп. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255 КК України, (підсудність даної судової справи № 704/16/16-к визначена апеляційним судом Черкаської області), яке 16 серпня 2021 року згідно ухвали колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 липня 2021 року (провадження № 51-4279впс18) за підсудністю направлено до Дарницького районного суду м. Києва.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_1 , як судді Городищенського районного суду Черкаської області, повідомлено про підозру в кримінальному провадженні №0001280 від 09 липня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.343, ч,2 ст.387 КК України, а саме у скоєнні впливу у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, вчиненому службовою особою з використанням свого службовою становища та розголошення даних досудового розслідування, вчиненому суддею.

ОСОБА_1 зазначила, що 13 серпня 2020 року, в першому судовому засіданні в справі № 704/16/16-к, після оголошеної їй підозри, вона виконала вимоги законодавства, під час розгляду кримінального провадження №0000090 від 04 квітня 2014 року, а саме Закону України «Про запобігання корупції», рішення Ради суддів України від 04.11.2016 № 75 та розкрила інформацію про те, що відносно неї порушено кримінальне провадження та здійснюється досудове розслідування за ч.2 ст.343, ч.2 ст.387 КК України, в судовому засіданні було допитано як свідка ОСОБА_2 , при цьому відводів в тому числі прокурорами Дидич В.В. та Луговським І.С., які буди присутні в залі суду, заявлено не було. Зауважила, що у випадку, коди за наслідками розкриття інформації відвід не заявлено - конфлікт інтересів вважається врегульованим, відтак колегією суддів продовжено судовий розгляд даного кримінального провадження.

Крім того вказує, що упродовж перебування кримінального провадження № 0000090 від 04 квітня 2014 року на розгляді Городищенського районного суду Черкаської області, під її головуванням, прокурорами Генеральної прокуратури України, Офісу Генерального прокурора, щодо неї, неодноразово заявлялися відводи, в тому числі, після оголошеної їй підозри в кримінальному провадженні №0001280 від 09 липня 2020 року, підставами яких прокурором вказувалось на наявність упередженості головуючої, особливо стосовно обвинуваченого в справі ОСОБА_2 , оскільки головуюча суддя Синиця Л.П. є свідком в його справі, а обвинувачений ОСОБА_2 - в провадженні за її обвинуваченням, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить про конфлікт інтересів. Вказані заяви про відвід вирішувалися колегіально, та розгляд справи продовжувався.

ОСОБА_1 також зауважила, що 14 травня 2021 року за результатами розгляду, в кримінальному провадженні №0000971 від 02 грудня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.255 КК України, яке в подальшому було об`єднане з кримінальним провадженням №0000090 від 04 квітня 2014 року, у задоволенні заяви судді Синиці Л.П. про самовідвід та заяви прокурора у кримінальному провадженні Парфенюка О.С, про відвід головуючого судді Синиці Л.П., - відмовлено.

На підставі наведеного, оскільки під час розгляду кримінального провадження № 0000090 від 04 квітня 2014 року порушення правил самовідводу або відводу у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів допущено не було, відтак вважає, що притягнення її, як судді, до адміністративної відповідальності за вчинення дій (прийняття рішень) в умовах можливого приватного конфлікту інтересів неможливо. Тому просила провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підтвердження обставин, вказаних у письмових поясненнях, ОСОБА_1 долучено наступні письмові докази: копію журналу судового засідання від 13 серпня 2020 року в кримінальному провадженні №0000090 від 04 квітня 2014 року; копію листа (роз`яснення) Ради суддів України від 18 березня 2021 року № 9 рс-226/21-вих; копію повідомлення про отримання НАЗК 23 березня 2021 року листа (роз`яснення) Ради суддів України від 18 березня 2021 року; копію повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції 34-03/31281/21 від 11 травня 2021 року; копію запиту Вищої Ради Правосуддя від 27 січня 2022 року № 13/0/19-22 про надання документів, у зв`язку з повідомленням про втручання в діяльність судді від 26 січня 2022 року за вхідним № 82/0/6-22; копії ухвал Городищенського районного суду від 07 жовтня 2020 року та від 28 січня 2021 року по справі № 704/16/16-к та копію ухвали Городищенського районного суду від 14 травня 2021 року по справі № 699/56/21.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , думку прокурора, дослідивши надані матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, вважає необхідним закрити провадження в справі за відсутності складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до Указу Президента України від 12 січня 2007 року № 12/2007 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено суддею Городищенського районного суду Черкаської області. 19 лютого 2007 року ОСОБА_1 складено присягу судді. Згідно наказу Городищенського районного суду № 1-0 від 22 січня 2007 року ОСОБА_1 з 22 січня 2007 року приступила до виконання обов`язків судді Городищенського районного суду (а.с. 9,15).

Суб`єкти, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», визначені статтею 3 цього Закону. Згідно з підпунктом «ґ» пункту 1 частини 1 зазначеної статті до суб`єктів корупційних та пов`язаних із корупцією правопорушень належать судді, судді Конституційного Суду України, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої ради правосуддя, посадові особи секретаріату Вищої ради правосуддя, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії, посадові особи Державної судової адміністрації України, присяжні (під час виконання ними обов`язків у суді).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII, особи зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 даного Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Таким чином, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пп. 1,2 ч. 1 ст. 3 цього Закону (у тому числі судді), зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», зокрема вимоги ч. 1 ст. 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення №34-02/11 від 20 січня 2022 року, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду судді Городищенського районного суду Черкаської області, у період з 15 серпня 2020 року по 06 липня 2021 року, перебуваючи у приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області за адресою: вул. 1 Травня, 9, м. Городище, Черкаська область, вчиняла дії та приймала рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: у складі колегії суддів брала участь у судовому розгляді кримінального провадження № 0000090 (кримінальна справа № 704/16/16-к) за обвинуваченням, у тому числі, ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, чим порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Зокрема, усвідомлюючи, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_2 ОСОБА_1 як суддею Городищенського районного суду Черкаської області призведе до задоволення її приватного інтересу, ОСОБА_1 мала утриматися від реалізації відповідного службового повноваження та прийняти рішення про самовідвід, що і було б демонстрацією її неупередженості.

Наявність приватного інтересу ОСОБА_1 . НАЗК обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 мала бажання за рахунок здійснення правосуддя у справі № 704/16/16-к (кримінальне провадження № 0000090), за обвинуваченням ОСОБА_2 , мати вплив на нього як свідка у справі № 691/922/20 (кримінальне провадження №0001301) за її обвинуваченням до завершення судового розгляду цієї справи.

За таких обставин демонстрацією неупередженості судді мало бути утримання від реалізації відповідного службового повноваження та прийняття рішення про самовідвід у справі № 704/16/16-к (кримінальне провадження № 0000090), за обвинуваченням ОСОБА_2 . Зазначених дій суддею Городищенського районного суду Черкаської області Синицею Л.П. вчинено не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів (крім випадків, коли конфлікт інтересів врегульовується в порядку, визначеному процесуальним законом) зобов`язуються не пізніше наступного робочого дня з моменту виникнення такого конфлікту інтересів у письмовій формі повідомити про це Раду суддів України.

Процесуальним законом, що регламентує порядок врегулювання конфлікту інтересів у судді під час здійснення правосуддя у кримінальному провадженні, є Кримінальний процесуальний кодекс України (далі - КПК України).

Статтею 75 КПК України передбачено перелік обставин для відводу судді. Так, згідно п.3, п.4 ч.1 вказаної статті слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. 1 ст. 80 КПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він, у тому числі: прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 80 КПК України з підстав, зазначених у ст. 75 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення на розгляді колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області, в складі суддів Синиці Л.П. (головуючий), Черненка В.О., Подороги Л.B., запасний суддя Савенко ОМ., з 14 лютого 2019 року перебувало кримінальне провадження № 0000090 внесене до ЄРДР 04 квітня 2014 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст.146, пп. 3, 12, 13 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 194, ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст.146, ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.194, ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст.27, ч. 3 ст.146, ч. 3 ст. 27, пп. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255 КК України.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження судді Городищенського районного суду Черкаської області Синиці Л.П., повідомлено про підозру в кримінальному провадженні № 0001280 від 09 липня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.343, ч.2 ст.387 КК України.

З листа (роз`яснення) Ради суддів України від 18 березня 2021 року № 9 рс-226/21-вих вбачається, що виходячи з наданих законом повноважень з контролю за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів, Рада суддів України рішенням від 04.11.2016 року № 75 роз`яснила, що при виникненні конфлікту інтересів під час судових проваджень у кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських справах, або під час розгляду матеріалів про адміністративні правопорушення способами врегулювання конфлікту інтересів є: розкриття інформації про конфлікт інтересів, відвід і самовідвід. На думку Ради суддів України наведена у зверненні вих. № 01-02/2/2021 від 01 лютого 2021 року та від 16 березня 2021 року інформація в сукупності може свідчити про цілеспрямоване намагання сторони обвинувачення шляхом зловживання своїми процесуальними правами усунути конкретного суддю від розгляду кримінального провадження №0000090, має бути наслідком вжиття судом, який розглядає справу, заходів реагування. У випадку існування конфлікту інтересів суддя обирає способи наведені у пункті 1 рішення Ради суддів України від 04.11.2016 № 75, щодо його врегулювання.

З матеріалів доданих до протоколу про адміністративне правопорушення та доказів наданих особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що за час перебування кримінального провадження № 0000090 від 04 квітня 2014 року на розгляді Городищенського районного суду Черкаської області, під головуванням судді Синиці Л.П., прокурорами неодноразово заявлялися відводи, в тому числі, після оголошеної підозри ОСОБА_1 в кримінальному провадженні №0001280 від 09 липня 2020 року.

Так, згідно ухвали колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року, заяву прокурора про відвід головуючого судді Синиці Л.П. залишено без розгляду у зв`язку з надходженням до суду заяви заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічною обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Офісу Генерального прокурора Тимо А., про відкликання заяви про відвід головуючої судді Синиці Л.П. з підстав особистої зацікавленості в результатах провадження, а також наявністю інших обставин, які виключають сумніви у її неупередженості.

Крім того під час судового розгляду кримінального провадження № 704/16/16-к за обвинуваченням, у тому числі, ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України 28 січня 2021 року прокурором Малашич Ю.Ю. було подано заяву про відвід колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області Синиці Л.П. (головуючий), Подороги Л.В., Черненка В.О. з підстав, аналогічних до викладеним в протоколі № 34-02/11 від 20 січня 2022 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (а.с. 41-44).

Ухвалою колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області від 28 січня 2021 року у задоволенні заяви прокурора в кримінальному провадженні Малашич Ю.Ю. про відвід колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області Синиці Л.П. (головуючий), Подороги Л.В., Черненка В.О., у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2014 року, про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України та інших - відмовлено оскільки прокурором не надано доказів для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності суддів, та не доведено ту обставину, що з боку стороннього спостерігача виникають сумніви в неупередженості суддів Подороги Л.В., Черненка В.О., Синиці Л.П. під час вирішення справи, судом встановлено, що заява про відвід не містить належних та достовірних даних, які би свідчили про наявність перерахованих прокурором підстав, а її доводи нічим не підтверджені (а.с. 45-49).

Згідно ухвали колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області від 14 травня 2021 року в рамках розгляду кримінального провадження № 0000971 від 02 грудня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.255 КК України у задоволенні заяви судді Синиці Л.П. про самовідвід та заяви прокурора к кримінальному провадженні Парфенюка О.С, про відвід головуючого судді Синиці Л.П., - відмовлено.

Крім того, згідно копії журналу судового засідання від 13 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №704/16/16-к по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст.146, пп. 3, 12, 13 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 194, ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст.146, ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.194, ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст.27, ч. 3 ст.146, ч. 3 ст. 27, пп. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255 КК України, вбачається, що в судовому засіданні о 14 год. 37 хв. 30 с. головуючим суддею Синицею Л.П. оголошено про наявність кримінального провадження. Разом з тим, учасниками судового розгляду відводів не заявлено.

Таким чином, головуючий суддя у вказаному кримінальному провадженні Синиця Л.П. 13 серпня 2020 року розкрила інформацію про можливий приватний конфлікт інтересів, про який йдеться в протоколі про адміністративне правопорушення № 34-02/11 від 20 січня 2022 року, що згідно рішення Ради суддів України від 04 листопада 2016 року № 75, є одним із способів врегулювання конфлікту інтересів під час розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом абз. 11 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з диспозицією частини 2 статті 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій, які полягають у вчиненні особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки 2 до ст.172-7 КУпАП у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Разом з цим, згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Тобто, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06 жовтня 2010 року № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміна «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

У ч.1 ст.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 28 Закону «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Тобто, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

За змістом ст.172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП у сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», суд приходить до переконання, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

При вирішенні питання про наявності або відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, суд виходить з встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним норм діючого законодавства.

Як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення № 34-02/11 від 20 січня 2022 року приватний інтерес ОСОБА_1 , полягав у бажанні за рахунок здійснення правосуддя у справі № 404/16/16-к (кримінальне провадження №0000090) за обвинуваченням ОСОБА_2 , мати вплив на нього як свідка у справі № 691/922/20 (кримінальне провадження М0001301) за її обвинуваченням до завершення судового розгляду цієї справи», однак вказане за своєю суттю є припущеннями та не підтверджуються жодними об`єктивними та достовірними доказами.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

З огляду на викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

У свою чергу, уповноваженою особою, яка склала відповідний протокол, не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес суперечить службовим повноваженням ОСОБА_1 , що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином зазначені обставини унеможливлюють наявність факту реального впливу можливої суперечності між приватним інтересом судді Городищенського районного суду Черкаської області Синиці Л.П. та її службовими повноваженнями пов`язаними з розглядом вищевказаного кримінального провадження на об`єктивність або неупередженість прийнятих нею рішень.

Відтак, суддя вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами в справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки відсутня така обов`язкова ознака реального конфлікту інтересів, як наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, і, відповідно, не зазначено, в чому саме такий вплив знайшов свій вияв та яким саме чином вплинув на об`єктивність прийнятого рішення. В свою чергу, нормами чинного КУпАП не передбачено адміністративної відповідальності за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір стягується виключно у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, судовий збір з неї стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.40-1, 172-7, 247, 251, 252, 256, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. О. Прилуцький