ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/134/22 Головуючий в 1 інст. Наумова І.Й.
Провадження № 33/807/305/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст.173-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , її захисника адвоката Артеменка Є.А., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Артеменка Є.А. на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2022 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 , 1983 року народження, перебуваючи в батьківському комітеті 1-Д класу ЗОШ №103, 14 грудня 2021 року о 14 годині 29 хвилин через засоби електронних комунікацій (соціальна мережа Вайбер) надіслала повідомлення гр. ОСОБА_2 , 1978 року народження з пропозицією неприбуття її малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2015 року народження, яка навчається в 1-Д класі ЗОШ №103, на заняття, в зв`язку з нездачею грошових коштів ОСОБА_2 в фонд класу на подарунки, чим скоїла булінг (цькування) малолітньої ОСОБА_3 , внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю малолітній.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-4 КУпАП.

Суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. 38 КУпАП провадження в справі закрив у зв`язку з тим, що сплинув строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при закритті провадження не було встановлено всіх обставин справи.

Апелянт вважає, що закінчення строків накладення стягнення є нереабілітуючою підставою, у зв`язку з чим суд, в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всіх обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження у справі.

Вказаних вимог суд першої інстанції не виконав.

В судовому засіданні були відібранні пояснення від ОСОБА_2 , яка пояснила, що дійсно була переписка щодо купівлі іграшок для дітей з усього класу, і що у тексті переписки було запропоновано не приводити дитину з метою не нанести їй моральну шкоду у зв`язку з тим, що вона буде єдина без подарунка. Також ОСОБА_2 суд повідомила, що цей випадок має одиничний характер, та дитині про нього не відомо.

В судовому засіданні було долучено також й продовження переписки між батьками, з тексту якого вбачається, що майже одразу після пропозиції щодо «не приводити дитину» ОСОБА_2 було повідомлено, що «приводите, это Ваше право, просто ребенку не будет вручен подарок».

Тобто дії ОСОБА_1 були спрямовані на захист дитини, яка могла бути щонайменше пригніченою через неотримання подарунку на святі.

Окрім цього, суду було надано докази, що тож самого дня коли відбулась переписка між батьками, було замовлено подарунки для всіх дітей без винятку, та в подальшому їх придбано.

Враховуючи викладене, апелянт вказує, що конфлікт між батьками який жодним чином не торкнувся дитини, більш того, дії ОСОБА_1 , як і інших батьків, спрямовані на захист дитини, а не на завдання їй будь-якої шкоди.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі вимог п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , її захисника адвоката Артеменка Є.А., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити; перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені.

Апеляційний суд, піддаючи аналізу матеріали справи в частині закриття провадження відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, дійшов до висновку, що суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався не в повній мірі, оскільки фактично не дослідив всі обставини справи, не встановив, чи містить діяння ознаки і склад інкримінованого адміністративного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні.

Вказане випливає з того, що серед вимог до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п. 2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Застосовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що норми КУпАП прямо не передбачена необхідність отримання згоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на закриття провадження по справі за нереабілітуючих підстав, з урахуванням кримінального характеру цього кодексу, є необхідність у застосуванні аналогії закону, тобто вжити закон, який регулює подібні за змістом відносини стаття 284 КПК України.

Відповідно вимог ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстав, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вказані вимоги не суперечать положенням п. 7 ст. 247 КУпАП, оскільки вказана вимога законодавця у п. 7 ст. 247 КУпАП означає, що провадження у справі підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, які встановлені ст. 38 КУпАП. Разом з тим сам розгляд справи та його закінчення не обтяжений строкам, визначеними ст. 38 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційний суд вказує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини або навпаки виправдання за інкримінованим діянням.

Досліджуючи докази в справі суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №675251 (а.с.1) ОСОБА_1 інкриміновано те, що вона перебуваючи в батьківському комітеті 1-Д класу ЗОШ №103, 14 грудня 2021 року о 14 годині 29 хвилин через засоби електронних комунікацій (соціальна мережа Вайбер) надіслала повідомлення гр. ОСОБА_2 , 1978 року народження з пропозицією неприбуття її малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2015 року народження, яка навчається в 1-Д класі ЗОШ №103, на заняття, в зв`язку з нездачею грошових коштів ОСОБА_2 в фонд класу на подарунки, чим скоїла боулінг (цькування) малолітньої ОСОБА_3 , внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю малолітній. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнала, вважала, що відсутній склад адміністративного правопорушення в її діях, оскільки між батьками учнів відбулось спілкування з організаційних питань в соціальній мережі, і ОСОБА_1 не спілкувалась з малолітньою дитиною ОСОБА_3 будь-яким чином, та не мала наміру вчинення булінгу щодо дитини (а.с.41а).

Під час судового засідання в суді першої інстанції були відібрані пояснення від ОСОБА_2 , яка пояснила, що відносно її дитини було вчинено булінг.

Довідкою про результати службового розслідування (а.с.25) встановлено, що спірна ситуація відбулася через непорозуміння батьків у чаті «Вайбер», в якому відсутній класний керівник. На початку грудня 2021 року, батьками вирішено придбати подарунки дітям на свята Святого Миколая та на Новий рік. Після вказаної ситуації, класний керівник зателефонувала ОСОБА_2 щоб з`ясувати обставини інциденту, та запевнила її, що перешкод для відвідування школи дитини немає. Проведена особиста розмова ОСОБА_2 , під час якої, обговорили ситуацію, яка виникла, та досягли певного порозуміння. ОСОБА_4 повідомила, що вона не має жодних претензій до закладу освіти, що її та донька все влаштовує.

Інформацією про визначення характеру психологічного комфорту, емоційного стану учнів 1-Д класу Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №103 ЗМР Запорізької області (а.с.31) встановлено, що в період 15.12.2021 по 24.12.2021 року учениця 1-Д класу ОСОБА_5 також, як і інші однокласники, була позитивно налаштована на урок, відповідала на питання вчителя, брала участь в обговоренні завдання. На перервах всі учні були активні, грали в рухливі ігри, спілкувалися один з одним, сиділи за партами з ланч-боксами. Єва з однолітками були відкрита до спілкування, весело проводила час, відчувала себе в оточені однокласників комфортно. Під час бесіди ОСОБА_6 разом з учнями 1-Д класу із захопленням розповідала про те, що скоро у них в класі буде новорічне свято.

Документом про замовлення товарів (а.с.38) встановлено, що було замовлено подарунки для всіх дітей без винятку, та в подальшому придбано.

Перепискою з соціальної мережі «Вайбер» (а.с.8-9, 39) встановлено, що після пропозиції «не приводити дитину» ОСОБА_2 було повідомлено, що «приводите, это Ваш право, просто ребенку не будет вручен подарок».

Надані докази від ОСОБА_2 , а саме:

письмові пояснення (а.с.45), якими пояснено, що кривдниця неодноразово погрожувала ОСОБА_2 , як представнику дитини, що має намір змінити освітній процес для дитини, маючи образу, ОСОБА_2 перестала здавати гроші до фонду класу. Зазначила, що дійсно була переписка щодо купівлі іграшок для дітей з усього класу, і що у тексті переписки було запропоновано не приводити дитину з метою не нанести їй моральну шкоду у зв`язку з тим, що вона буде єдина без подарунка. Також повідомлено, що цей випадок має одиничний характер, та дитині про нього не відомо;

наказ Департаменту освіти і науки ЗМР від 27.09.2018 року (а.с.48), якими затверджено положення про недопущення порушень прав дітей на безоплатне здобуття освіти, яким вказані організаційні та управлінські рекомендації до шкіл міста Запоріжжя;

переписка з соціальної мережі «Вайбер» від 18.02.2022 року (а.с.53), якою встановлена вимога ОСОБА_2 до директора школа №103 щодо розслідування факту вчинення дій відносно її доньки однокласником ОСОБА_7 .

Роздруківка з веб-пошуку «Гугл» (а.с.55), якими показано заголовки інформаційних відомств про ситуацію в запорізький школі;

Висновок психолога щодо аналізу ситуації, що склалась в освітньому середовищі ОСОБА_8 (а.с.68), яким встановлено, що виявлено у ОСОБА_8 преневротичні стани, які передують появі неврозу, які згодом, за несприятливих умов можуть перейти в невротичні реакції.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП передбачена відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи заподіяна шкода психологічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Згідно п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про освіту» типовими ознаками булінгу є: систематичність діяння; наявність сторін кривдник, потерпілий, спостерігачі; дія або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психологічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Враховуючи матеріали справи, пояснення сторін, правову природу булінгу, письмові докази сторони захисту та ОСОБА_2 , апеляційний суд під час апеляційного розгляду дійшов до висновку, що дії ОСОБА_1 не були направленні на ОСОБА_3 , оскільки вказаний конфлікт стався між батьками, який жодним чином не торкнувся дитини.

Докази, які були надані ОСОБА_2 мають лише особисті припущення про те, що ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 вчинила цькування, а інші докази носять лише інформаційний характер.

Щодо висновку психолога (а.с.68), апеляційний суд дійшов до висновку, що такий доказ прямо не вказує, що дії ОСОБА_1 стали причиною негативного стану у дитини.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (правовладдя).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 , провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2022 року, якою закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/134/22