Справа № 461/2194/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 33/811/721/22 Доповідач: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці Кіра Олеся Сергійовича на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 14 червня 2022 року,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Козина В.О.,

представника митниці Хоми Т.Б.

в с т а н о в и в:

цією постановою провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст.472 МК України закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучений, згідно протоколу про порушення митних правил №0295/20900/22 від 14 лютого 2022 року, товар повернуто ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , або уповноваженій нею особі для вивезення за межі митної території України або для здійснення митного оформлення.

Згідно постанови судді, відповідно до протоколу про порушення митних правил №0295/20900/22, 14 лютого 2022 року близько 16 години 16 хвилин в зону митного контролю на в`їзд в Україну по смузі руху «червоний коридор» митного поста «Яворів» пункту пропуску «Краківець-Корчова» Львівської митниці прибув автобус для здійснення нерегулярних перевезень марки «VAN HOOL Т-927 Astromega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який слідував під керуванням гр. України ОСОБА_1 та з трьома іншими водіями.

Для здійснення митного оформлення ОСОБА_1 подав митну декларацію, в якій заявив про наявність у нього: «Особистих речей». Пасажири заявили також про наявність особистих речей. Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів, які є обов`язкові для письмового декларування або товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України.

Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 036», під час проведення митного огляду транспортного засобу, в багажному відділені транспортного засобу та в салоні (без ознак приховування), було виявлено незадекларований за встановленою формою товар в асортименті, а саме: одяг і взуття жіноче, різних розмірів та торгових марок у кількості 113 шт., сумка жіноча тм Jacquemus -1 шт, стайлери тм Dyson 3 шт. в асортименті загальною кількісті 117 шт.

Згідно письмового пояснення, ОСОБА_1 зазначив, що вищезазначені товари йому передали у Франції, щоби перевезти через кордон. Пасажири у своїх письмових поясненнях зазначили, що до товарів жодного відношення не мають.

Про наявність зазначеного товару ОСОБА_1 у процесі декларування усно не заявив та у митній декларації не вказав, тобто порушив ст. 257 Митного кодексу України.

В апеляційній скарзі представник Львівської митниці Кіра О.С. покликається на те, що висновок суду першої інстанції є помилковим та необгрунтованим, а сама постанова необ`єктивна, безпідставна. Зазначає, що ОСОБА_1 свідомо незадекларував товар, розуміючи, що такий може бути присутнім у автобусі, оскільки немає документів на присутній в автобусі багаж. Стверджує, що вилучений товар підлягає опадаткуванню та не входить до переліку особистих речей зазначених у ст. 370 МК України. Вважає, що місцевим судом необгрунтовано не враховано факти наведені в матеріалах справи та однобоко описано обставини справи в постанові.

Просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 14 червня 2022 року та винести нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України та накласти на нього стягнення, передбачене санкцією даної статті в повному обсязі, а саме: штраф 578496,60 гривень та конфіскацію товару.

У запереченнях на апеляційну скаргу представника Львівської митниці Кіри О.С., представник ОСОБА_1 адвокат Туз Б.М. вважає, що місцевим судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі чого провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрито, а товар повернуто власнику. У зв`язку з чим просить оскаржувану постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Львівської митниці без задоволення.

Заслухавши пояснення представника митниці Хоми Т.Б. про задоволення апеляційної скарги, думку представника ОСОБА_1 адвоката Козина В.О. про залишення постанови місцевого суду без змін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Як вбачається зі статті 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, статті 489 МК України, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в ході розгляду справи дійшов висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду з огляду на наступне.

Так, за приписами статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно протоколу про порушення митних правил №0295/20900/22 від 14 лютого 2022 року дії ОСОБА_1 посадовими особами митниці кваліфіковано як порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України.

Диспозиція ст. 472 МК України передбачає адміністративну відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

При цьому обов`язок доведення вини покладається на орган, посадова особа якого в силу закону наділена повноваженнями складати протоколи про адміністративне правопорушення, і, оскільки, у даному випадку адміністративне правопорушення полягає у порушенні митних правил митний орган, зокрема Львівська митниця Держимтслужби України.

За змістом статті 495 МК України до доказів у справі про порушення митних правил відносяться: протокол про порушення митних правил, протоколи процесуальних дій, додатки до зазначених протоколів; пояснення свідків; пояснення особи, яка притягується до відповідальності; висновок експерта; інші документи (належним чином завірені їх копії або витяги з них); а також товари - безпосередні предмети порушення митних правил; товари із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю; транспортні засоби, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

З ч. 1 ст. 494 МК України, що встановлює вимоги до протоколу про порушення митних правил, вбачається, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Слід зазначити, що сам по собі протокол про порушення митних правил без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про порушення митних правил, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, і тільки тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

За приписами статті 508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи).

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи в суді першої інстанції стороною захисту подано письмові заперечення до протоколу про порушення митних правил, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не був єдиним водієм автобуса марки VAN HOOL, модель Т-927 ASTROMEGA, державний номер НОМЕР_1 , яким здійснювалися міжнародні перевезення пасажирів з України у Францію.

При цьому, згідно довідки ТОВ «МК ВОЯЖ», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працюють у даному товаристві водіями автобуса марки VAN HOOL, модель Т-927 ASTROMEGA, державний номер НОМЕР_1 та вказаним транспортним засобом вони здійснюють міжнародні перевезення пасажирів з України у Францію.

Поряд з цим, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , 13 лютого 2022 року він разом із іншими водіями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхали з м. Париж у напрямку України. З м. Париж до Люксембургу за кермом їхав ОСОБА_3 , з Люксембургу до м. Хальброна (Німеччина) за кермом їхав ОСОБА_4 . В подальшому з м. Хальброна до м. Брно їхав знову ОСОБА_3 , а з м. Брно до Катовіце (Польща) їхав ОСОБА_4 . З Катовіце до м. Львова за кермом вказаного автобуса їхав він ( ОСОБА_1 ). Про наявність даного товару у транспортному засобі він нічого не знав та жодного умислу на незаконне переміщення вказаних товарів через митний кордон у нього не було. Крім цього, в матеріалах справи містяться письмові поясненя свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які, на думку апеляційного суду, місцевим судом вірно взято до уваги та відповідно до яких ОСОБА_1 не знав про наявність даного товару у автобусі, адже він не був присутній при тому, як товар поміщали до даного транспортного засобу і йому про цей товар, до моменту його виявлення представниками митного органу, ніхто не повідомляв.

Також, з письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих суду першої інстанції, вбачається, що не задекларований товар належить їй, та що вона вказаний товар передала водію ОСОБА_5 , а із громадянином ОСОБА_6 вона не знайома та ніколи не бачила його.

Відтак, на думку апеляційного суду, оцінюючи наведені пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_3 а також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та співставляючи їх з усіма доказами у справі, місцевий суд прийшов до вірного переконання про відсутність в матеріалах справи переконливих доказів того, що у ОСОБА_1 був умисел на переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних відомостей про товар, так як ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність у автобусі, керуючи яким він перетинав митний кордон, товару який був виявлений працівниками митного органу, та об`єктивно не міг виконати встановлений законом обов`язок та задекларувати переміщуваний товар.

Отже, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який вказує на те, що ОСОБА_1 безпосередньо завантажував товар чи товар належить йому. Більше того, вказані обставини підтверджені показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що саме вони завантажили товар у автобус та не повідомили про це ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення митних правил, передбачені ст. 472 МК України, оскільки дії останнього не містять складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків ("Коробов проти України" від 21.10.2011 року).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Враховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, на думку апеляційного суду, обов`язок доказування обставин, викладених у протоколі покладається саме на митний орган. У той час, докази долучені митним органом на підтвердження вини ОСОБА_1 не доводять факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, перевіривши доводи апеляційної скарги і оцінивши надані сторонами по справі докази щодо доведеності вини ОСОБА_1 апеляційний суд вважає, що викладені у протоколі про порушення митних правил №0295/20900/22 обставини не знайшли свого підтвердження та спростовуються перевіреними місцевим судом доказами, які у своїй сукупності свідчать про безпідставність, необґрунтованість та необ`єктивність висновків митного органу.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопоркушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Таким чином, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби Кіри О.С. - залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2022 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.