ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3507/22

Номер провадження 3/495/1755/2022

23 червня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О., розглянувши матеріали, що надійшли від південного регіонального управління 25 прикордонний загін Державна прикордонна служба України про притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

07.06.2022 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшли матеріали про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

18.05.2022 року начальником відділу прикордонної служби підполковником Пахомі С., південного регіонального управління 25 прикордонний загін Державна прикордонна служба України, було складено протокол серії ПдРУ № 164816 про вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 16.04.2022 року о 06:40 хв. в районі п/зн 0622/10 гр. України ОСОБА_1 , перебуваючи в п/н «ПП» було виявлено доріжку слідів 3 осіб на вихід з України в напрямку Республіка Молдова на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Крутоярівка» відділу прикордонної служби «Старокозаче».

Своїми діями порушив вимоги абзацу 13 ст. 21 ЗУ «Про ДПСУ» вимоги абзацу 2 підпункту 1, абзацу 1,2 підпункту 3, абзацу 1, 4 підпункту 4 пункту 3 розділу ІІІ «Інструкції про служби прикордонних нарядів ДПСУ» затвердженої МВС України 18.10.2015 року № 1261. Тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В судове засідання гр. ОСОБА_1 не з`явився, проте надав на адресу суду клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, оскільки обставини, які зазначені в адміністративному протоколі не відповідають дійсності та зазначений вище адміністративний протокол був складений з численними порушеннями, належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення до протоколу не додано.

В своєму клопотанні гр. ОСОБА_1 , зазначив, що приблизно о 06.40 год. він разом із іншими інспекторами прикордонної служби «Крутоярівка» здійснював перевірку лінії державного кордону та перевірку прикордонних знаків з 0622/10 по 0625/10.

Під час здійснення вказаної перевірки, проходячи в районі прикордонного знаку 06.22/4, який відноситься до ділянки їх відповідальності, не було виявлено нічого підозрілого, слідів або будь-яких інших порушень.

Коли вони наблизилися до прикордонного знаку 0622/10, на відстані приблизно 1200 метрів від них вони побачили рух трьох осіб, які рухалися біля лісосмуги, дистанція вказаних осіб від лісосмуги до кордону була приблизно 400 метрів, а від них до вказаних осіб приблизно 1200 метрів. Гр. ОСОБА_1 , разом з іншими інспекторами почали бігти в напрямку вказаних осіб, вигукували їм наказували зупинитися, однак вони не відреагували.

На місцевості, по якій гр. ОСОБА_1 , з інспекторами здійснювали рух в напрямку трьох осіб, була балка у яку вони спустилися під час того як намагалися наздогнати, після того він спустився у балку, вказані особи зникли з поля зору, наздогнати їх не надалося можливим, оскільки виявлені вони були за малу відстань від лінії кордону та не було об`єктивної можливості та часу для того щоб наздогнати їх та попередити незаконний перетин кордону.

У той же час гр. ОСОБА_1 , повідомив старшого зміни ОСОБА_2 про вказану подію, а він доповів начальнику відділу інспекторів прикордонної служби, який направив групу реагування на даний напрямок.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною ч.1ст.172-15КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Диспозиція статті 172-15 КУпАП є загальною та не містить конкретизації бездіяльності відповідних військових службових осіб. При цьому основним об`єктом посягання є правовідносини безпосередньо військової служби.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Тобто, недбале ставлення до військової служби передбачає невиконання або належне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

З огляду на надані пояснення суду гр. ОСОБА_1 , було здійснено усі необхідні дії задля припинення вказаного правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на його користь.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вважає, що самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, не можуть бути достатньою підставою для висновку про недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби, при цьому надані до суду матеріали не містять доказів та належного обґрунтування об`єктивної сторони правопорушення.

Натомість єдиним доказом по справі є протокол, та рапорт начальника відділу прикордонної служби «Старокозаче» Пахомі С., однак суд схиляється до думки, щодо того, що рапорт службової особи не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчинені адміністративного правопорушення.

Відповідну правову позицію висловив Верховний Суду від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а. Верховний Суд, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Таким чином, суд проводить паралелі між рапортом працівника поліції та рапортом працівника прикордонної служби, оскільки такі особи є стороною обвинувачення.

Отже, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується суспільно - небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до військової служби та суспільно-небезпечними наслідками, які настали в результаті цього.

Так суд приймає доводи гр. ОСОБА_1 , наведені в його клопотання, відповідно до яких зазначає, що в протоколі від 18.05.2022 року серії ПдРУ №164816 не зазначено в чому виразилося недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби, яким чином військовослужбовець міг їй запобігти, та мав можливість запобігти діянню осіб, які перетинали кордон.

Таким чином суд приходить до висновку, щодо неможливості констатувати об`єктивну сторону правопорушення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність вини гр. ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, тому провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 172-15 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Боярський О.О.