Справа № 465/1922/22 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 33/811/742/22 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Бень Богдана Зіновійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою об`єднано справи №465/1922/22 та №465/1923/22 в одне провадження, присвоївши єдиний унікальний номер справи № 465/1922/21.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, з врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, за ст.122-4 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 08.04.2022 року о 15 год. 30 хв. у м.Львові, по вул. Окружна, 67, керуючи автомобілем "Mercedes-Benz A160", д.н.з. НОМЕР_1 під час руху не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Daewoo Lanos", д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП.

Окрім цього, ОСОБА_1 , 08.04.2022 року о 15 год. 30 хв. у м.Львові, по вул. Окружна, 67, керуючи автомобілем "Mercedes-Benz A160", д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, місце пригоди залишив не повідомивши орган поліції, чим порушив вимоги п.2.10.а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року, зазначену постанову в частині основного покарання скасувати та призначити покарання у виді накладення штрафу, про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає вказану постанову необґрунтованою в частині визначення основного покарання позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, оскільки у судове засідання апелянт з`явився, вину у скоєному визнав повністю, надав усі пояснення по вчиненому ДТП, згідний був оплатити штраф.

Вказує, що працює електромеханіком у АТ «Укрзалізниця» РФ «Львівська Залізниця» оперативної групи РРД, на Львівській дистанції електропостачання ЕЧ-1, виконує невідкладні виробничі завдання, які спрямовані на безвідмовну роботу підприємства стратегічного значення, згідно доведених державних завдань, позбавлення апелянта права керування транспортним засобом фактично позбавляє його джерела доходу, оскільки апелянту потрібно у будь-який момент виїхати на стратегічний об`єкт.

На думку апелянта, на даний час покарання у вигляді штрафу було б більш доречним для наповнення бюджету у такий час, аніж позбавлення прав керування транспортним засобом, оскільки його робота потребує мобільності для забезпечення безперебійної роботи стратегічних об`єктів.

Щодо строку на апеляційне оскарження, покликається на те, що з матеріалами справи апелянт ознайомився 30.05.2022, про що є відповідна відмітка в матеріалах справи, після ознайомлення із справою він був змушений звертатись в юридичну консультацію на що і був витрачений певний час, відтак вважає що такий пропущений з поважних причин.

В судове засідання суду апеляційного суду потерпілий ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції в судове засідання не прибув, клопотань про перенесення слухання справи, призначене на 20.07.2022 в суд апеляційної інстанції не подавав. Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка потерпілого ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Бень Б.З., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у постанові, обґрунтований наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку, мотивувавши це в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 не оспорює фактичних обставин справи, окрім того свою вину в вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 визнав.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Висновки суду в зазначеній частині ніким не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується покликань апелянта про необґрунтованість оскаржуваної постанови в чати сні визначення стягнення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Проте, суддею першої інстанції, при розгляді справи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 зазначених вимог закону в повній мірі враховано не було.

Санкцією ст.124 КУпАП передбачені стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Санкцією ст.122-4 КУпАП передбачені стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Як вбачається з постанови судді, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, за наявності в санкції ст. 122-4 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, місцевий суд не перевірив та не врахував належним чином даних про особу ОСОБА_1 .

Апеляційний суд дійшов висновку, що позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами суддя першої інстанції, обрала адміністративне стягнення, яке за своїм видом є надто суворим.

Зокрема, суддею першої інстанції в порушення вимог ст. 33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, із матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 свою вину визнав, працює електромеханіком у АТ «Укрзалізниця» РФ «Львівська Залізниця» оперативної групи РРД, на Львівській дистанції електропостачання ЕЧ-1, виконує невідкладні виробничі завдання, які спрямовані на безвідмовну роботу підприємства стратегічного значення, згідно доведених державних завдань, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом фактично позбавляє його джерела доходу, оскільки апелянту потрібно у будь-який момент виїхати на стратегічний об`єкт, сприяв встановленню обставин справи, щиро розкаявся в судовому засіданні.

З врахуванням конкретних обставин справи, особи ОСОБА_1 , який щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою вину, працює електромеханіком у АТ «Укрзалізниця» РФ «Львівська Залізниця» оперативної групи РРД, на Львівській дистанції електропостачання ЕЧ-1, виконує невідкладні виробничі завдання, які спрямовані на безвідмовну роботу підприємства стратегічного значення, згідно доведених державних завдань, а також з врахуванням того, що для виконання службових (посадових) обов`язків ОСОБА_1 може переміщатися в умовах комендантської години, у тому числі службовими та власними транспортними засобами, на переконання апеляційного суду позбавлення права керування транспортними засобами позбавить ОСОБА_1 засобів для існування, а отже застосоване відносно нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік є надто суворим, тому таке підлягає зміні із визначенням більш м`якого адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

З огляду на наведене, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП застосоване до ОСОБА_1 стягнення слід змінити на штраф в межах санкції ст.122-4 КУпАП, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задоволити.

Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

В решті постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк