Справа № 308/5495/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч.1 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400, 00 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496, 20 гривень.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, - ЗхРУ №011310 від 07.05.2022 року, - 07 травня 2022 року о 12 год. 50 хв. був виявлений та затриманий прикордонними нарядами «Група реагування», в полосі між інженерними спорудами та загородженням та 500 м. до державного кордону на напрямку 264-267 прикордонного знаку, за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза пунктом пропуску через державний кордон України, з документом, що посвідчує особу. Своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 подав до суду заява про розгляд справи у його відсутності.

Апеляційний суд дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст.294 ч.7 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються виключно на протоколі про адміністративне правопорушення, в якому інформація вчинення ОСОБА_1 правопорушення, не відповідає дійсності, оскільки прикордонниками його зупинено на відстані 2 км до державного кордону Україна-Словаччина та на відстані 1-1,3 до загороджувальних конструкцій.

Разом з тим до протоколу не долучені які-небудь докази, що місце перебування було в полосі між інженерними спорудами та загородженням та 500 м до Державного кордону є прикордонною смугою, на що б вказували відповідні дорожні знаки.

Наявність протоколу про адміністративне правопорушення, рапорт працівника прикордонної служби, який не підтверджує точне місце затримання та спроби перетину державного кордону України є недостатнім для здійснення переконливих висновків, які поза всяким сумнівом, доводять вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів, щодо факту спроби перетинання кордону ОСОБА_1 та відсутні відомості, що саме місце, де було його затримано є місцем в полосі між інженерними спорудами та загородженням та 500 м до Державного кордону.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а саме час та місце затримання не відповідають дійсності.

У протоколі про адміністративне затримання від 07.05.2022 року за яким, ОСОБА_1 , затриманий о12 год. 50 хв. 07 травня 2022 року, у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме: о 12 год. 50 хв. 07 травня був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» в полосі між інженерними спорудами та загородженням та 500 м до ДК на напрямку 264-267 прикордонного знаку, за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза пунктом пропуску, через державний кордон України, з документом, що посвідчує особу.

В той час, згідно наданих апелянтом додатків фіксації шляху переміщення та місця його перебування у період часу 7 травня 2022 року є дані геолокації його телефона та сервісу Google Maps, а також додатку Samsung Health, за якими час затримання зафіксовано біля 11:53-11:54.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Відповідно до п. 34 ст. 20 ЗУ «Про державну прикордонну службу України», органам Державної прикордонної служби надається право запрошувати осіб до підрозділів Державної прикордонної служби України для з`ясування обставин незаконного перетинання державного кордону України, порушення режиму державного кордону, прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, а також інших правопорушень, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України. У разі потреби з`ясування обставин зазначених порушень може здійснюватися і в інших місцях.

Таким чином, невірне і нечітке формулювання місця та часу затримання позбавило апелянта права на захист, адже дані протоколу затримання йому були не зрозумілі. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист.

Отже, твердження суду першої інстанції про прогулянку та прокладення маршруту до озера Студник є адміністративним правопорушенням і відповідає даним обставинам, є хибним.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходить із ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247,294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага