ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Діонісьєва Н.М., за участі особи, що притягається до відповідальності ОСОБА_1 , захисника Грозіка І.І., представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Ляшка Д.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого

- за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення , -

В С Т А Н О В И В :

07 жовтня 2022 року СПДН відділу превенції Рівненського РУП Головного управління Національної поліції України в Рівненській області складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 100368 вказано, що 07.10.2022 року о 16 год. 50 хв. гр.. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно доньки ОСОБА_2 2011 року народження, а саме вимагав довести, що вона його дитина та вимагав відкрити двері.. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні даного правопорушення не визнав. Додатково суду пояснив, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02.04.2021 року його позов до ОСОБА_3 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні, вільному спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у вихованні дітей задоволено частково. Так, відповідно визначено спосіб та встановлено дні та години побачень.

07.10.2022 року він згідно встановленого графіку приїхав за місцем проживання дітей на побачення. Проте двері до підїзду йому не відчинили, а тому змушений був спілкуватись з дочкою по домофону. Оскільки йому чинились перешкоди у спілкуванні з дітьми він викликав працівників поліції, які натомість склали на нього протокол про адміністративне правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Грозік І.І. просив провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки між сторонами справи існує спір цивільно-правового характеру стосовно участі батька у вихованні дітей.

Представник потерпілої ОСОБА_2 Ляшко Д.В. просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності з підстав викладених в письмових поясненнях.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 з приводу подій 07 жовтня 2022 року, вказала що дочка спілкувалась з ОСОБА_1 по омофону і вказувала йому що не хоче з ним розмоляти та бачитись. Додатково зазначила, що за останні пітора року діти втратили бажання бачитись з батьком.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, а також дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.173-2 КУпАП, є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторони вказаного складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 не погрожував своїй малолітній дитині, не ображав, не принижував, не залякував і не переслідував її та не вчинив інших будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру відносно дитини, які б вказували на насильство над дитиною, в тому числі, спрямованих на обмеження волевиявлення малолітньої дитини. Вчинення домашнього насильства можливе лише при наявності умислу. Відсутність такого умислу в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП. Вчинити домашнє насильство неумисно, несвідомо, тобто з необережності, неможливо.

Згідно зст.10 КУпАПадміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У ОСОБА_1 відсутній умисел, спрямований на вчинення відносно дитини будь-яких протиправних діянь психологічного характеру,які могли б завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю малолітнього сина.

Свідків цієї події, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, немає.

В ході розгляду справи не встановлено обставин та не підтверджено належними та допустимими доказами, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 направлені на здійснення психологічного чи психічного тиску на дитину, шляхом словесних образ або погроз в його адресу, якими вона навмисно могла б спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та могла б завдати або завдала шкоди його психологічному чи психічному здоров`ю.

Належні і допустимі докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 психологічного домашнього насильства у відношенні своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 07.10.2022 року відсутні, оскільки він не перебував у квартирі як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.ч 2 та 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «…при розгляді справи суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи подані до суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку із усними та письмовими поясненнями учасників справи, їх представників, суд приходить до висновку, що між сторонами справи існує спір цивільно-правового характеру стосовно участі батька у вихованні малолітнього сина, а також стосовно визначення місця проживання дитини.

Суд не може надавати перевагу одним поясненням перед іншими, за відсутністю у суду інших доказів, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом вказували б на вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, за обставинами складеного відносно неї протоколу.

Рішення суду в справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАПпровадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених підстав, провадження в даній справі, розпочате відносно ОСОБА_1 за ч.1ст.173-2 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАПв зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч.1, 2 ст.7, ст.10, ч.1 ст.173-2, ст.221, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 280,283, п.3 ч.1 і ч.2 ст.284, ст.ст.287,289,294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження усправі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду Н.М.Діонісьєва