Справа № 755/8197/22 Головуючий у І інстанції Старовойтова С.М.
Провадження № 33/824/3557/2022 Доповідач у ІІ інстанції Дрига А.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лаврентьєва Д.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лаврентьєва Д.О. на постанову судді Дніпровського районного суду м.Києва від 29 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 05 липня 2022 року о 23 год. 05 хв. керував транспортним засобом «Volkkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Запорожця, 3 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник Лаврентьєв Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КУпАП закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що з відеозапису вбачається, що працівник поліції не перевіряв реакцію очей ОСОБА_1 , а отже інформація в протоколі про те, що зіниці очей не реагують на світло є безпідставною та неправдивою, поведінка останнього відповідала обстановці, таким чином підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння не було, а висновки суду, зазначені в оскаржуваній постанові про те, що в ОСОБА_1 є явні ознаки сп`яніння не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в іншому незалежному медичному закладі, оскільки мав сумніви в достовірності результатів аналізу в закладі, до якого його було доставлено працівниками поліції, оскільки в розмові працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що «тут негативний результат аналізу не буває», що на думку апелянта, не може розцінюватись як фактична відмова від такого проходження при бажанні особи, враховуючи зазначені обставини пройти такий огляд в іншому медичному закладі, про що безпосередньо було заявлено ОСОБА_1 .

Захисник вказує, що ОСОБА_1 повідомив працівника поліції, що протягом 2-х годин пройде огляд на стан алкогольного сп`яніння в іншому закладі охорони здоров`я, однак після складання протоколу представники територіальної оборони фактично затримали ОСОБА_1 та доставили його до Дніпровського районного управління поліції в м. Києві, чим позбавили можливості пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в іншому медичному закладі, а в подальшому ОСОБА_1 позбавило можливості пройти такий огляд комендантська година.

Крім того, в графі доданих до протоколу матеріалів відсутня інформація про наявність будь-якого відеозапису, відеозапис не є безперервним та складається із декількох частин, а тому на думку апелянта він не може бути визнаний належним та допустимим доказом, як і пояснення свідків, оскільки вони не були написані ними власноруч, а є однаковими за змістом та стилістичним викладенням тексту.

Заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Лаврентєва Д.О., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №51945від 06 липня 2022 року (а.с.1); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.2); розписці ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати транспортним засобом (а.с.3); поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння (а.с.5); відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції (а.с.6).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

У відповідності до п.п.2, 3 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Після виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, про які було повідомлено ОСОБА_1 та зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення останньому було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на місці або проїхати з ними для медичного огляду на стан сп`яніння, що прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння, чого ОСОБА_1 не зробив, у зв`язку з чим на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апелянта про те, що відеозапис фіксувався не від початку та до самого кінця, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі на відеозаписі чітко зафіксовано, у зв`язку з чим щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення. Під час проведення огляду ОСОБА_1 поліцейський застосував технічні засоби відеозапису, які у відповідності до вимог КУпАП долучив до протоколу про адміністративне правопорушення, а отже доводи апеляційної скарги недопустимість відеозапису як доказу по справі, апеляційний суд також знаходить неспроможними.

Викладення пояснень свідків на заздалегідь заготовлених шаблонах не може бути підставою для визнання вказаних пояснень неналежними доказами, так як законодавчо питання форми пояснення свідків не врегульовано, а крім того, фактичні дані, що містяться в поясненнях свідків об`єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема з даними протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 .

Окрім того, з доданого до протоколу відеозапису вбачається як ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції про те, що вжив 1 літр пива та намагається тягнути час для того щоб вивітрився алкоголь.

Отже, оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника щодо її скасування - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргузахисника Лаврентьєва Д.О. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову суддіДніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига