Справа № 297/1047/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
19.12.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Борисов І. В. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, зі слів одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
Згідно з постановою, 20 квітня 2022 року, приблизно о 01:10 годині на напрямку 254 прикордонного знаку (територія Косоньської ОТГ), на відстані орієнтовно 70 метрів від державного кордону прикордонним нарядом був виявлений та затриманий ОСОБА_1 , який спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагалися незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску, чим порушив приписи статті 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.
В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Борисов І. В., вказує на те, що місцевий суд не дослідив у повному обсязі фактичні обставини справи. В обґрунтування доводів стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, є добропорядним громадянином, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. Тому накладене на ОСОБА_1 судом першої інстанції адміністративне стягнення у виді арешту є занадто суворим. Просить оскаржувану постанову змінити та застосувати відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Борисова І. В., неявка яких, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що судовий розгляд відкладався, і що сторону захисту належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення від 16.08.2022, однак жодних заяв про відкладення апеляційного розгляду на інший день та відомостей про поважність причин своєї неявки ні ОСОБА_1 , ні адвокат Борисов І. В. не подавали.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №00141933, 20 квітня 2022 року, приблизно о 01 годині 10 хвилин, на напрямку 254 прикордонного знаку (територія Косоньської ОТГ), на відстані орієнтовно 70 метрів від державного кордону прикордонним нарядом був виявлений та затриманий ОСОБА_1 , який спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагалися незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску, чим порушив приписи статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.
Викладені у протоколі обставини підтверджуються і протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 20.04.2022, актом опитування чоловіків призивного віку про бажання проходити військову службу, поясненнями ОСОБА_1 у суді першої інстанції, у яких він визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, та пояснив, що хотів потрапити до Угорщини для того, щоб знайти роботу. Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги те, що зі змістом вищенаведених письмових доказів ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчать його підписи.
Докази, наведені вище, які апеляційний суд визнає належними й допустимими, і зібраними відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник групи дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенант ОСОБА_4 діяв неправомірно при затриманні ОСОБА_1 , при проведенні перевірки та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що начальник групи дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенант ОСОБА_4 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Разом із тим, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які б призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, заяви та інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Так, відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі перетину державного кордону України поза пунктом пропуску у складі групи осіб.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Зі змісту апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Борисов І. В., не заперечують факт перебування ОСОБА_1 20.04.2022, приблизно о 01 год 10 хв, на напрямку 254 прикордонного знаку (територія Косоньської ОТГ), та спроби перетину ним державного кордону України поза пунктом пропуску ; у своїх поясненнях ОСОБА_1 стверджує, що мав намір потрапити до Угорщини з метою працевлаштуватись.
Водночас, постанову суду сторона захисту вважає незаконною з тих підстав, що місцевий суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, є законослухняним громадянином, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, тому накладене на нього судом адміністративне стягнення у виді арешту є суворим для ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та необхідність накладення саме такого виду адміністративного стягнення. Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні які-небудь переконливі відомості, що характеризують особу правопорушника, які б давали суду підстави для призначення більш м`якого адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає, що наявні у матеріалах справи дані, а саме довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , - жодним чином не впливає на вид накладеного адміністративного стягнення.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про пом`якшення призначеного стягнення апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 діяння скоєно в умовах воєнного стану в Україні.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована залишається без зміни, а подана адвокатом Борисовим І. В. в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що жодних доказів, які б спростовували чи впливали на висновки суду першої інстанції апелянтом не надано, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено; що ОСОБА_1 та адвокат Борисов І. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження, у тому числі дані, що характеризують особу ОСОБА_1 , які б давали підстави для пом`якшення призначеного йому стягнення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Борисов І. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення
Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН