Справа № 496/4818/22
Провадження № 3/496/3902/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року Біляївський районний суд Одеської області у складі головуючого - судді Галич О.П., за участю: секретаря Ткаченко В.М., прокурора Андрєєвої Н.О., захисника Чубарова С.В., правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у в залі суду міста Біляївка матеріали, які надійшли від Департаменту запобігання конфлікту інтересів Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді начальника Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду, після дооформлення, надійшов адміністративний протокол №33-02/62 від 06 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 , який складений заступником Голови Національного агентства з питань запобігання корупції Ситник Артемом Сергійовичем про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення №33-02/62, зазначено, що ОСОБА_1 у березні 2022 року, перебуваючи у приміщенні ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, усупереч вимогам п.п.2,3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив у встановленому Законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку із необхідністю розгляду заяви рідного брата ОСОБА_2 , щодо видачі йому вогнепальної зброї та набоїв до неї, а також вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме здійснив розгляд по суті заяви близької особи щодо видачі їй вогнепальної зброї та набоїв до неї.

Прокурор в судовому засіданні підтримала обставини викладені у проколі. Вважає, що діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував свою винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, та просив закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, надав письмові заперечення з поясненнями, які залучені до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши прокурора, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10.03.2022 №459 о/с рядового поліції ОСОБА_1 призначено на посаду ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Наказом ОРУП №2 ГУНП в Одеській області від 11.03.2022 №126 «Про організацію тимчасової видачі озброєння цивільним особам на період запровадження воєнного стану» відповідно до Порядку створено комісію з видачі у тимчасове користування вогнепальної зброї і боєприпасів до неї та організовано в адмінбудівлі в ОРУП №2 ГУНП в Одеській області роботу членів комісії по розгляду заяв кандидатів на отримання вогнепальної зброї та боєприпасів, обробки персональних даних, перевірки документів тощо. Контроль за виконанням цього наказу покладено на начальника ОРУП №2 ГУНП в Одеській області

ОСОБА_1 здійснив розгляд по суті заяви ОСОБА_2 щодо видачі йому вогнепальної зброї та набоїв до неї та наклав резолюцію «Дозволяю», під якою мав на увазі дозвіл відповідальному за озброєння та старшим інспектором черговим чергової частини сектору моніторингу ОРУП №2 ГУНП в Одеській області на видачу вогнепальної зброї ОСОБА_2 , який є його рідним братом.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи поліцейські.

Статтею 28 «Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів» цього Закону передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

За ч. 1 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відповідальність наступає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» та п. 2 примітки до ст. 172-7 КУпАП, визначено, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. За змістом ст.172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 статті 172-7 КУпАП, є наявність реального конфлікту інтересів як суперечності між приватним інтересом особи та його службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність прийняття цією особою рішень, вчинення чи не вчинення дій на відповідній посаді.

Згідно п.3 роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, для встановлення реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, по-третє, така суперечність не може впливати, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення чи вчинення дій. Отже, конфлікт інтересів відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» має місце у випадках, коли приватний інтерес особи впливає або суперечить об`єктивності чи неупередженості при прийнятті нею рішень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року №126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р. А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можемо констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом (наприклад, зборами суддів відповідного суду). Те саме стосується й осіб, які здійснюють представницькі повноваження.

Аналогічні роз`яснення надані в Інформаційному листі «Про запобігання та врегулювання конфлікту інтересів в системі МВС», в якому зазначено, що для віднесення конфлікту інтересів до «реального» слід довести, що приватний інтерес уже певним чином впливає чи вплинув на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень.

Отже, конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Порядок видачі вогнепальної зброї визначено, Наказом МВС України від 07.03.2022 року № 175, яким затверджено Порядок видачі вогнепальної зброї і боєприпасів до неї цивільним особам, які беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, який визначає механізм тимчасової видачі на період запровадження воєнного стану вогнепальної зброї і боєприпасів до неї головними управліннями Національної поліції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, установами забезпечення Національної поліції громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території, для участі у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав.

Відповідно до Порядку отримання вогнепальної зброї і боєприпасів цивільними особами, які беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, затвердженого наказом МВС України від 07.03.2022 року №175 та з метою впорядкування в Головному управлінні та підпорядкованих територіальних і стройових підрозділах поліції роботи по видачі озброєння цивільним особам, які виявили бажання долучитися до виконання функцій та завдань, покладених на Національному поліцію України в умовах правового режиму воєнного стану, прийнято Наказ ГУНП в Одеській області від 10.03.2022 року №424 «Про організацію тимчасової видачі озброєння цивільним особам на період запровадження воєнного стану», яким наказано створити в Головному управлінні комісії із видачі цивільним особам у тимчасове користування вогнепальної зброї і боєприпасів до неї, а також покладено відповідальність за організацію тимчасової видачі озброєння цивільним особам на період запровадження воєнного стану, зокрема, на керівників територіальних та стройових підрозділів ГУНП в Одеській області. ( т. 1 а.с. 75-77)

Наказом ОРУП №2 ГУНП в Одеській області від 11.03.2022 №126 «Про організацію тимчасової видачі озброєння цивільним особам на період запровадження воєнного стану» відповідно до Порядку створено комісію з видачі у тимчасове користування вогнепальної зброї і боєприпасів до неї та організовано в адмінбудівлі в ОРУП №2 ГУНП в Одеській області роботу членів комісії по розгляду заяв кандидатів на отримання вогнепальної зброї та боєприпасів, обробки персональних даних, перевірки документів тощо. ( т. 1 а.с.80-82)

При дослідженні Наказу ОРУП №2 ГУНП в Одеській області від 11.03.2022 №126 «Про організацію тимчасової видачі озброєння цивільним особам на період запровадження воєнного стану» судом встановлено, що ОСОБА_1 не ходив до складу новоствореної комісії.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 реалізуючи свої службові повноваження, як особа, відповідальна за організацію тимчасової видачі озброєння цивільним особам, здійснив розгляд по суті заяви ОСОБА_2 щодо видачі йому вогнепальної зброї та набоїв до неї (№210 від 18.03.2022) та наклав резолюцію «Дозволяю», під якою мав на увазі дозвіл відповідальним за озброєння та старшим інспекторам - черговим чергової частини сектору моніторингу ОРУП №2 ГУНП в Одеській області на видачу вогнепальної зброї ОСОБА_2 .

Таким чином, вбачається, що рішення про видачу вогнепальної зброї і боєприпасів цивільними особами, які беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав відбувається на підставі Наказ МВС України від 07.03.2022 року № 175, приймається комісією. ОСОБА_1 до складу створеної у відповідності до Наказу комісії не входить, як наслідок не має дискреційних повноважень, що в свою чергу виключає наявність у нього реального конфлікту інтересів. За наявності рішення відповідної комісії відсутня суперечність між її особистими інтересами та його службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих йому службових повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ч. 1 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відповідальність наступає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно пункту 11 ч. 1 ст. 1 Закону, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, обставини, що зазначені в протоколах ґрунтуються на припущеннях, оскільки прокурором не надано беззаперечних доказів наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України», зазначив, що з огляду на його усталену прецедентну практику, в силу суворості санкцій, справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суддя розглядає справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, керуючись принципами, що застосовуються під час розгляду кримінальних проваджень.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Кодекс України про адміністративні правопорушення чітко визначає форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення та порядок його оформлення. Зокрема, згідно ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 256 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення підписується, у тому числі і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. А відповідно до ч. 3 тієї ж статті, у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Більш того, відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

За змістом ст.ст.251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протокол про адміністративне правопорушення, що є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Таким чином, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, на підставі оцінки наявних доказів та керуючись своїм внутрішнім переконанням і законом, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 33-34, 36, 172-7, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання корупції», суд-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскарженою до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.П. Галич