КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 760/5288/22 Головуючий у суді першої інстанції - Шереметьєва Л.А.
Номер провадження № 33/824/3613/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Владімірової О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану захисником Соколиком Дмитром Ігоровичем, на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу № 1186/10000/22 від 20 квітня 2022 року встановлено, що 19 квітня 2021 року на митну територію України з Грузії через п/п «Чорноморський морський торговельний порт» м/п «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби, на вантажному автомобілі EGC123/EG804 ввезено легковий автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA» номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 2000 см?, модельний рік виготовлення - 2018.

Вказаний автомобіль переміщено через митний кордон України на підставі попередньої митної декларації від 17 квітня 2021 року № UA100060/2021/447402 (імпортер та особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_1 ), а також контракту від 08 квітня 2021 року № 1957938, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01 грудня 2020 року № НОМЕР_2 , інвойсу від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 з зазначенням вартості товару - 3988 доларів США.

Після прибуття у зону діяльності Київської митниці Держмитслужби, зазначений автомобіль для вільного обігу на митній території України був заявлений декларантом ФОП ОСОБА_2 на митному посту «Столичний» за ЕМД від 21 квітня 2021 року № UA100060/2021/278432.

Разом із вказаною митною декларацією до митниці були надані такі документи: контракт від 08 квітня 2021 року № 1957938, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 01 грудня 2020 № НОМЕР_2 , експортна декларація від 08 квітня 2021 року № 69050/1957938, інвойс від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 та інші необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення документи, які зазначені в графі 44 вказаної митної декларації.

Контракт від 08 квітня 2021 року № 1957938 укладений між компанією «CAUCASUS AUTO IMPORT» та

ОСОБА_1 п. 2 вказаного контракту зазначено, що вартість предмета правочину відображено в рахунку-фактурі № 08/04/2161. Інвойс від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 виставлений компанією «CAUCASUS AUTO IMPORT» (Georgia, Tbilisi, D. Agmashenebeli ave 154) для ОСОБА_1 на вказаний автомобіль фактурною вартістю 3988 доларів США.

18 серпня 2021 року було направлено запит до митних органів Грузії (вих. № 20/20-02-01/11/2819) з метою перевірки законності ввезення на митну територію України автомобіля марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA» номер кузова НОМЕР_1 , одержувачем якого виступав ОСОБА_1

29 грудня 2021 року до Київської митниці надійшла відповідь митних органів Грузії (лист Державної митної служби України від 29 грудня 2021 року № 08-6/26-04/7.8/11723) на вищезазначений запит.

Митні органи Грузії надали копії документів, а саме: контракт від 05 жовтня 2021 року № 1957938, експортна декларація від 08 квітня 2021 року № 69050/1957938, інвойс від 10 квітня 2021 року № 10/04/2161.

Інвойс від 10 квітня 2021 року № 10/04/2161 виставлений компанією «CAUCASUS AUTO IMPORT» для покупця - ОСОБА_1 на автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA» номер кузова НОМЕР_1 вартістю 5323 доларів США. Але відповідно до інвойсу від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 (надавався для здійснення митного оформлення за ЕМД № UA100060/2021/278432) вартість цього ж автомобіля 3988 доларів США.

Отже, відомості щодо вартості зазначеного автомобіля в документах, отриманих від митних органів Грузії, не відповідають даним, вказаним у документах, наданих ОСОБА_1 для здійснення митного контролю та оформлення в Україні.

Таким чином, автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA» номер кузова НОМЕР_1 вартістю 5323 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на дату переміщення товару через митний кордон України (19 квітня 2021 року) складає 148 928,49 грн, було переміщено громадянином ОСОБА_1 через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів, що містять неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товарів.

Отже, в діях громадянина ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачені ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, у розмірі 148 928, 49 грн, з конфіскацією: автомобіля марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA» номер кузова НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496, 20 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - Соколик Д.І. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що в діях ОСОБА_1 відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення.

Апелянт стверджує, що відомості щодо ціни товару, що відображена в інвойсі та контракті (фактурної вартості) є необхідними для визначення митної вартості у разі застосування декларантом основного (першого) методу визначення митної вартості за ціною контракту.

Проте, як вбачається із графи 43 ЕМД № ЦА100060/2021/278432, відповідно до якої автомобіль, що ввозився ОСОБА_1 було заявлено до митного оформлення, у лівому підрозділі зазначений порядковий номер - 6, що означає застосування декларантом другорядного резервного методу визначення митної вартості.

Відмічає, що митні платежі сплачувались ОСОБА_1 за результатами консультацій з митним органом, митна вартість автомобіля була визначена на рівні аналогічних ввезених автомобілів та склала 193 210, 22 грн.

З огляду на те, що для визначення митної вартості використовувався другорядний резервний метод, що не ґрунтується на ціні контракту, а ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях, інвойс, який митний орган визначає як єдиний та основний доказ вчинення порушення митних правил не доводить наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, адже фактично у випадку даного митного оформлення такий інвойс не був документом, на підставі якого було визначено митну вартість автомобіля, що в тому числі є визначальним для об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 483 Митного кодексу України.

Апелянт також наголошує, що митна вартість, що визначена ОСОБА_1 - 193 210, 22 грн, є фактично вищою, ніж фактурна вартість на підставі спірного інвойсу, про який зазначає митний орган (5323 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на дату переміщення товару через митний кордон України (19 квітня 2021 року) складає 148 928, 49 грн), отже відсутні будь-які негативні наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету митних платежів, з цього додатково слідує, що відсутня об`єктивна сторона правопорушення.

Доводами апеляційної скарги також є те, що із п.2 контракту № 1957938 від 08 квітня 2021 року, на підставі якого ОСОБА_1 набув права власності на автомобіль (а також контракту, який наданий митним органом), вбачається що вартість автомобіля визначається саме в інвойсі від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 (який власне і був наданий до митного оформлення), а не в інвойсі від 10 квітня 2021 року, який наданий митним органом якості доказу порушення митних правил.Тобто ОСОБА_1 жодним чином не надавав митному органу недостовірних відомостей, адже фактично це різні документи.

Автомобіль не міг бути придбаний ОСОБА_1 за ціною відображеною в інвойсі від 10 квітня 2021 року, який надається, адже як вбачається із експортної декларації від 08 квітня 2021 року № 69050/1957938 його митне оформлення в режимі експорту в Грузії було здійснено раніше - 08 квітня 2021 року.

Апелянт також звертає увагу, що контракт №1957938, який наданий із відповіді митних органів Грузії №-23 від 24 листопада 2021 року датований 05 жовтня 2021 року, тобто датою, що настала вже після здійснення митного оформлення автомобіля 19 квітня 2021 року. Втім, вказаний контракт так само не містить жодних засвідчуваних підписів уповноважених осіб державних органів Грузії, так само як не містить жодних зауважень, щодо засвідчення такого документу електронним цифровим підписом посадових осіб органів державної влади Грузії, не містить й підписів сторін такого контракту.

Крім того, в апеляційній скарзі також зазначено, що строк накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.483 МК України сплив 03 вересня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, захисник ОСОБА_1 - Соколик Д.І. просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року, а провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.483 МК України.

Крім того, разом зі апеляційної скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року, яке мотивовано тим, що ні ОСОБА_1 , ні його захисник не були присутніми в судовому засіданні під час розгляду даної справи й не знали та не могли знати про результат розгляду справи до моменту отримання копії оскаржуваної постанови 03 листопада 2022 року. Враховуючи зазначене, захисник Соколик Д.І. просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови районного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Соколика Д.І., який підтримав подану апеляційну скаргу, а також пояснення представника Київської митниці Клімова С.Г., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, доводи захисника ОСОБА_1 - Соколика Д.І. про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2022 року було ухвалено оскаржувану постанову (а.с.117-120).

Разом з тим, ні ОСОБА_1 , ні його захисник не були присутніми в судовому засіданні, яке було призначено на 07 жовтня 2022 року, що також вбачається із тексту оскаржуваної постанови (а.с.116).

Відповідно до заяви про видачу копії постанови, наявної в матеріалах справи, захисник Соколик Д.І. отримав копію оскаржуваної постанови 03 листопада 2022 року (а.с.122-123).

Апеляційну скаргу було подано 03 листопада 2022 року.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до положень статті 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.486, 489, 495 МК України не достатньо всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, не дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої не відповідає вимогам ст.527 МК України, ст.283 КУпАП. Висновки суду першої інстанції про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України у діях ОСОБА_1 є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил, як це передбачено ч. 2 ст. 459 МК України, можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

За диспозицією ч.1 ст.483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

За змістом даної норми переміщення предметів із приховуванням від митного контролю може здійснюватися, в тому числі, шляхом подання до митного органу України, як підстави для їх переміщення, документів, які містять неправдиві дані.

Об`єктивною стороною порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 483 МК України, - є дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто є активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні злочину чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України.

Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України (п. 6 постанови Пленуму Верховного суду від 3 червня 2005 року № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил»).

Так, підставою для переміщення предметів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск предметів через митний кордон. Законодавчими актами встановлено, зокрема, що це можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, товарно-супровідні документи, інвойс, дозвіл відповідних державних органів тощо.

Документами, що містять неправдиві дані, є такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості предметів, щодо їх відправника чи одержувача, щодо держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, тощо, не відповідають дійсності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» №8 від 03 червня 2005 року, підставою для переміщення предметів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск предметів через митний кордон. Законодавчими актами встановлено, що це можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, товарно-супровідні документи, інвойс, дозвіл відповідних державних органів тощо. Незаконно одержаними слід визнавати документи, які особа отримала за відсутності законних підстав або з порушенням установленого порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що 19 квітня 2021 року на митну територію України з Грузії через п/п «Чорноморський морський торговельний порт» м/п «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби, на вантажному автомобілі EGC123/EG804 ввезено легковий автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA» номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 2000 см?, модельний рік виготовлення - 2018.

Автомобіль переміщено через митний кордон України на підставі попередньої митної декларації від 17 квітня 2021 року № UA100060/2021/447402 (імпортер та особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_1 ), а також контракту від 08 квітня 2021 року № 1957938, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01 грудня 2020 року № НОМЕР_2 , інвойсу від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 з зазначенням вартості товару - 3988 доларів США.

Після прибуття у зону діяльності Київської митниці Держмитслужби, зазначений автомобіль для вільного обігу на митній території України був заявлений декларантом ФОП ОСОБА_2 на митному посту «Столичний» за ЕМД від 21 квітня 2021 року № UA100060/2021/278432.

Разом із митною декларацією до митниці були надані документи: контракт від 08 квітня 2021 року № 1957938, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 01 грудня 2020 № НОМЕР_2 , експортна декларація від 08 квітня 2021 року № 69050/1957938, інвойс від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 та інші необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення документи, які зазначені в графі 44 вказаної митної декларації.

08 квітня 2021 року № 1957938 укладений контракт між компанією «CAUCASUS AUTO IMPORT» та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 контракту вартість предмета правочину відображено в рахунку-фактурі № 08/04/2161.

Інвойс від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 виставлений компанією «CAUCASUS AUTO IMPORT»для Кіндрась Л. на вказаний автомобіль фактурною вартістю 3988 доларів США.

За зверненням Київської митниці від 18 серпня 2021 року до митних органів Грузії 29 грудня 2021 року надійшла відповідь з копіями документів,: контракту від 05 жовтня 2021 року № 1957938, експортної декларації від 08 квітня 2021 року № 69050/1957938, інвойсу від 10 квітня 2021 року № 10/04/2161.

Вартість транспортного засобу в інвойс від 10 квітня 2021 року № 10/04/2161, виставленому компанією «CAUCASUS AUTO IMPORT» для покупця - ОСОБА_1 становить 5323 доларів США.

В свою чергу, в наданому для митного оформлення інвойсі вартість цього ж автомобіля вказана 3988 доларів США.

Суд першої інстанції, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, мотивував своє рішення тим, що суд бере до уваги інформацію щодо вартості автомобіля, зазначену в листі митних органів Грузії на запит Державної митної служби України. Крім того, суд вказав, що ОСОБА_1 у формі МД-2 зазначив митну вартість у розмірі 193 210, 22 грн, що фактично не відповідає ні вартості, зазначеній у інвойсі від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 (3 988 доларів США), наданій при переміщенні через митний кордон, ні вартості, визначеній у інвойсі від 10 квітня 2021 року № 10/04/2161, наданому митними органами Грузії (5 323 доларів США). Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України підтверджується протоколом про порушення митних правил 1186/10000/22 від 20 квітня 2022 року, та наявними в справі письмовими доказами.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу, митний орган зазначає, що автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA» номер кузова НОМЕР_1 було переміщено ОСОБА_1 через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів, що містять неправдиві відомості (тобто інвойс), необхідні для визначення митної вартості товарів.

Таким документом, на думку митного органу є Інвойс від 10 квітня 2021 року № 10/04/2161 (наданий Київській митниці митними органами Грузії), відповідно до якого вартість автомобіля, що імпортувався ОСОБА_1 марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA» номер кузова НОМЕР_1 становила 5323 доларів США, в той час як відповідно до інвойсу від 08 квітня 2021 року № 08/04/2161 (надавався для здійснення митного оформлення за ЕМД № UA100060/2021/278432) вартість цього ж автомобіля 3988 доларів США.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», із послідуючими змінами від 30 травня 2008 року №8, для притягнення до відповідальності за ст. 483 МК України (стаття 352 Митного кодексу України у попередній редакції до 2012 року) необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, не можна розглядати, як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

Положення статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, статтею 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином системний аналіз статей 50, 483 Митного кодексу України, статей 9 та 10 КУпАП дає підстави дійти висновку, що об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 порушення мала б передбачати дії з переміщення товарів з приховуванням товарів від митного контролю, шляхом подання для митного оформлення документів, що містять неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості товару. При цьому такі дії повинні мати на меті настання шкідливих наслідки - в даному випадку виражених у вигляді зменшення митних платежів, оскільки останні сплачуються в залежності від митної вартості.

Саме такі дії посягатимуть на встановлений законом порядок митного оформлення та створюватимуть подію адміністративного правопорушення, відповідальність за що передбачена статтею 483 Митного кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Главою 9 статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частин 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України, яка визначає особливості визначення митної вартості за основним методом, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Таким чином, відомості щодо ціни товару, що відображена в інвойсі та контракті(фактурної вартості) є необхідними для визначення митної вартості у разі застосування декларантом основного (першого) методу визначення митної вартості за ціною контракту.

Втім, відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа метод визначення» у Графі 43 митної декларації «Метод визначення вартості» у лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався.

Як вбачається із графи 43 ЕМД № № UA100060/2021/278432, відповідно до якої автомобіль, що ввозився ОСОБА_1 було заявлено до митного оформлення, у лівому підрозділі зазначений порядковий номер - 6, що означає застосування декларантом другорядного резервного методу визначення митної вартості.

Відповідно до частини 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Так, відповідно до положень частини 1 та 2 статті 64 Митного кодексу України, яка визначає особливості застосування резервного методу митної вартості, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінювальних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Тобто митна вартість визначена за другорядним резервним методом ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях, а не на ціні контракту, як випадку з першим (основним) методом.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа метод визначення» у Графі «45» зазначається у валюті України митна вартість товару, визначена Декларантом самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, у Графі «47» наводяться відомості про нарахування митних платежів.

Як вбачається із граф 45, 46, 47, 12 митної декларації поданої для оформлення автомобіля, митні платежі сплачувались ОСОБА_1 від митної вартості визначеної згідно другорядного резервного (6) методу за результатами консультацій з митним органом, яка складала 193 210,22 грн.

Така митна вартість була визначена декларантом, в тому числі, за результатом здійснення процедури консультацій саме з митним органом та визнана й затверджена митним органом з огляду на завершення останнім митного оформлення за декларацією та випуском автомобіля у вільний обіг, і жодних рішень про коригування митної вартості митним органом не приймалось, так само не призначалося й позапланових перевірок щодо повноти сплати ОСОБА_1 по факту отримання таких відомостей.

Відтак, з огляду на те, що для визначення митної вартості ОСОБА_1 використовувався другорядний резервний метод, що не ґрунтується на ціні контракту, а ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях, інвойс, який митний орган визначає як єдиний та основний доказ вчинення порушення митних правил не доводить наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, адже фактично у випадку даного митного оформлення такий інвойс не був документом, на підставі якого було визначено митну вартість автомобіля, що в тому числі є визначальним для об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 статті 483 Митного кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу, що митна вартість автомобіля, що визначена ОСОБА_1 (193 210,22 грн) є фактично вищою, ніж фактурна вартість на підставі спірного інвойсу, про який зазначає митний орган (вартістю 5323 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на дату переміщення товару через митний кордон України (19 квітня 2021 року) складає 148 928,49 грн), отже відсутні будь-які негативні наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету митних платежів, з цього додатково слідує, що у діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.483 Митного кодексу України, а відповідно відсутня і подія адміністративного правопорушення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що інвойс від 10 квітня 2021 року, який було взято до уваги судом першої інстанції, було складено вже після придбання автомобіля та його митного оформлення в Грузії, тобто після 08 квітня 2021 року, а тому апеляційний суд не може його враховувати як належний та допустимий доказ. Також наданий митницею інвойс від 10 квітня 2021 року не містить підпису відповідальної особи, яка його склала.

Митний кодекс України нормою ст. 257 вичерпно формулює поняття «декларування», яке здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Заявлення таких відомостей здійснюється за встановленою законом формою в ході процедури декларування, повноваженнями щодо якого відповідно до положень ст. 265 МК наділений декларант. Виходячи з аналізу цих положень, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник або як уповноважений власником. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені. У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Таким чином, власник товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення.

При цьому таке діяння за суб`єктивною стороною характеризується прямим умислом на подання митному органу документів, що містять неправдиві дані. За відсутності зазначених умов у діях власника товару, переміщеного з приховуванням від митного контролю, не утворюється склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Як вбачається з матеріалів справи, декларантом виступав ФОП ОСОБА_2 , яким був заявлений до митного оформлення автомобіль на підставі товаросупровідних документів, які жодних сумнівів не викликали.

Таким чином, обов`язки декларанта при здійсненні митного оформлення автомобіля було покладено на уповноважених осіб, а власником товару - ОСОБА_1 дії щодо декларування товару не здійснювалось, а відтак у нього відсутній умисел на подання митному органу документів, які містять неправдиві дані.

Отже, будь-яких дій саме ОСОБА_1 , які б були спрямовані на приховування від митного контролю та утворювали об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України не вчинялись.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до положень статті 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Зазначені вище позиції Конституційного Суду України щодо застосування презумпції невинуватості особи відповідають і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України й правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності немає.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що при апеляційному перегляді встановлено, що постанова місцевого суду не відповідає фактичним обставинам справи, то апеляційний суд доходить висновку, що постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга -задоволенню.

Керуючись положеннями статті 284, 293, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Соколиком Дмитром Ігоровичем, задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 Митного кодексу України закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А. Яворський