Справа № 308/3533/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/677/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, працюючий провідним інженером ПрАТ «Закарпаттяобленерго», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 ( десять тисяч двісті ) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 374080 від 02.04.2020 та постанови судді від 01.07.2020 вбачається, що 02.04.2020 о 00 год 45 хв у м. Ужгороді по вул. Анкудінова, біля будинку № 47, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 чеської реєстрації, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду від 01.07.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог вказує про незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд без належного з`ясування фактичних обставин справи. Він не керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, тому у поліцейських не було жодних підстав для направлення його для проходження огляду на стан сп`яніння. Судом не було допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які могли підтвердити відсутність у нього ознак наркотичного сп`яніння, а наявні у справі пояснення свідків не свідчать про те, що ними засвідчено саме наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння. Судом проігноровано його

-2-

клопотання про виклик і допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були також присутніми на місці події на вул. Анкудінова. Звертає увагу на розбіжності у протоколі та рапорті поліцейської ОСОБА_7 щодо ознак наркотичного сп`яніння, які вважає вигаданими і таких ознак на відеозаписі не вбачається. Йому не пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки жодних ознак наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейськими не встановлено. Дії поліцейських повинні супроводжуватись наявністю свідків, а відсутність свідків тягне за собою недійсність проведеного огляду. Між тим, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були запрошені вже після проведення огляду та поставили підписи на віддрукованих бланках пояснень. Він самостійно звернувся до медичної установи та пройшов огляд на стан сп`яніння та отримав висновки про відсутність у нього стану наркотичного сп`яніння. Судом неправомірно допитано свідка ОСОБА_8 , який не є свідком правопорушення, оскільки являється поліцейським та не може приймати участь у розгляді справи.

Також до апеляційного суду надійшло клопотання голови правління ГО «Відродження України Закарпатської області» Рейпаші П., в якому порушується питання про направлення матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на розгляд громадської організації, оскільки ОСОБА_1 є активним учасником та одним із волонтерів-водіїв ГО «Відродження України Закарпатської області».

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Гаєва Г. С. на розгляд справи щодо ОСОБА_9 не з`явилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Гаєвої Г. С., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Крім того апеляційний суд враховує заяву захисника-адвоката Гаєвої Г. С. про розгляд апеляційної скарги у їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

-3-

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_10 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 02.04.2020 о 00 год 45 хв у м. Ужгороді по вул. Анкудінова, біля будинку № 47, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат» реєстраційний номер НОМЕР_1 Чеської реєстрації, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

-4-

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 374080 від 02.04.2020, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 02.04.2020, які підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому Законом порядку для визначення стану наркотичного сп`яніння; належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2329006 від 02.04.2020, відповідно до якої ОСОБА_1 02.04.2020, керував транспортним засобом із забрудненим номерним знаком, чим порушив п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП, даними відеозаписів з нагрудних камер поліцейських.

З пояснень свідка ОСОБА_8 вбачається, що 02.04.2020 при несенні служби в м. Ужгороді був зупинений автомобіль «Фольксваген Пассат» реєстраційний номер НОМЕР_1 Чеської реєстрації за те, що в нього не підсвічувався номерний знак в темну пору доби. За вказане порушення на водія ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення, однак при винесенні автоматичної постанови було помилково вказано, що порушення полягало у забрудненому номерному знаку. Однак зупинка автомобіля була цілком законною. При розмові з водієм було встановлено, що він має ознаки наркотичного сп`яніння, а саме порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Після чого водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на, що останній спочатку погодився, а в подальшому категорично відмовився в приступності двох свідків, за вказане на нього був складений протокол за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При розгляді справи, апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак наркотичного сп`яніння, окрім інших, віднесено: порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .

Всупереч доводів апеляційної скарги, у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, від проходження якого правопорушник відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Закарпатській області Галатиба М .Ю. була упередженою при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в неї були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла в межах наданих їй повноважень, протокол нею складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735.

-5-

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Крім того, апеляційний суд оглянув відеозапис із нагрудних камер працівників поліції, з якого чітко вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невірне зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ознак наркотичного сп`яніння, оскільки згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак наркотичного сп`яніння, окрім інших, віднесено, зокрема і відсутність реакції зіниць на світло, і саме ця ознака відображена у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові суду.

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому не надходила пропозиція для проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я спростовано даними відеозапису, згідно якого поліцейський, встановивши у ОСОБА_11 наявність ознак наркотичного сп`яніння запропонувала йому пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я на, що останній відмовився.

Твердження ОСОБА_1 про те, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції неправомірно прийняв до уваги, оскільки вони не засвідчували наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, а лише засвідчили його відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 413/27858 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані наркотичного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними у п.4 розділу І цієї ж Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду

Як вбачається з матеріалів справи, працівники поліції після виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, запропонували останньому пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Проте, ОСОБА_1 у присутності двох свідків не погодився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, відмовився від проходження такого огляду.

-6-

Таким чином, суддя першої інстанції правомірно врахував пояснення свідків, у присутності яких ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Разом з тим, засвідчення факту наявності ознак наркотичного сп`яніння не входить в обов`язки свідків, а тому доводи ОСОБА_1 в цій частині є не обґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які могли підтвердити відсутність у нього ознак наркотичного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки в допиті зазначених ОСОБА_1 осіб немає будь-якої необхідності, письмові пояснення свідків є самостійними доказами, а норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про допит в судовому засіданні апеляційного суду свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , то в їх допиті також немає необхідності, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 .

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діяння ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

-7-

Розглянувши клопотання: голови правління ГО «Відродження України Закарпатської області» Рейпаші П. та директора ГО «Український офіс захисту даних» ОСОБА_12 в яких порушується питання про направлення матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на розгляд громадських організацій, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неможливість його задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Отже, зі змісту зазначеної норми закону випливає, що вона не виключає можливості звільнення особи, яка не є посадовою особою, від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмова особи від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, є правопорушенням, яке за своєю сутністю становить підвищену суспільну небезпеку, тому застосування ст. 21 КУпАП, та звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадським організаціям, є недоцільним. Крім того, таке звільнення є правом суду, а не обов`язком.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання захисника-адвоката Гаєвої Г. С. про закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 вчинив 02.04.2020 , тобто, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП, стягнення за вчинення вказаного адміністративного правопорушення може бути накладено в строк не пізніше 02.07.2020.

Судом першої інстанції накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення 01.07.2020, тобто в межах трьохмісячного строку з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП та не включає в себе стадію оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, що передбачена главою 24 КУпАП.

-8-

Отже, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу, не закінчилися, а тому у апеляційного суду немає підстав для застосування положень ст. 38 КУпАП.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання голови правління ГО «Відродження України Закарпатської області» Рейпаші П. та директора ГО «Український офіс захисту даних» ОСОБА_12 в яких порушується питання про направлення матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на розгляд громадським організаціям залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_13 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2020 щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя