ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1554/22 Справа № 181/696/22 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л.Ф. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун Олена Вікторівна,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Данилюк Р.В., подану на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешкає по АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

встановила:

Постановою Меживського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом на строк 01 рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 496,2 грн.

Відповідно до змісту постанови 01 вересня 2022 року, об 11 годині, ОСОБА_1 по вул.Надточого с.Новопавлівка Синельниківського району Дніпропетровської області передав керування транспортним засобом Mitsubishi Galant НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

На зазначену постанову суду захисник Данилюк Р.В. подала апеляційну скаргу із проханням про скасування судового рішення та закриття провадження по справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

Зазначає при цьому, що протокол про адмністративне правопорушення складений не у відповідності із вимогами ст.256 КпАП України, оскільки, до протоколу доданий конверт із технічним носієм інформації, на якому відсутн записи, вчинені уповноваженою особою про зазначення відомостей, які зафіксовані на цьому носії; у протоколі є виправлення щодо дати вчинення адміністративного правопорушення; не визначений підпункт п.2.9 ПДР України (цей пункт має 7 підпунктів); не розшифрована застосована у протоколі абревіатура ТЗ.

Отже, на думку апелянта, протокол не може бути належним і допустимим доказом.

Захисник також вважає, що зібраними доказами не доведена провина ОСОБА_1 у передачі керування автівкою ОСОБА_2 і належність цієї автівки самому ОСОБА_1 , оскільки, немає підтверджень, у який саме спосіб було це зроблено, чи добровільно. Сам ОСОБА_1 надав суду пояснення, що, після його відмовити керувати автомобілем, ОСОБА_2 сам сів за кермо.

Крім того, у матеріалах справи також відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення щодо самого ОСОБА_2 , який би зафіксував цю подію.

Сторона захисту та сам ОСОБА_1 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги та матеріалів провадження, але, у судове засідання не з`явились, не повідомивши підстави відсутності.

Перевіривши витребувані із Межівського районного суду Дніпропетровської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.1 ст.130 КпАП України передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як свідчать досліджені апеляційним судом матеріали провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовано встановив наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України підтверджена:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №057618 від 01.09.2022 року, який складено правомочною на те посадовою особою, у відповідності до положень ч.1 ст.256 КпАП України та містить обов`язкові дані, передбаченв вказаною статтею;

-письмовими поясненнями ОСОБА_3 , який зазначив про сумісне вживання із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спиртних напоїв, після чого їм усім було потрібно їхати у с.Філія і ОСОБА_1 передав йому кермо автомобіля Mitsubishi Galant НОМЕР_1 ;

-даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та висновку щодо результатів медичного огляду від 01.09.2022 року, під час яких у ОСОБА_3 встановлений стан алкогольного сп`яніння 2,0 проміллє ;

- поясненнями, допитаних у суді першої інстанції свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які фактично підтвердили письмові пояснення ОСОБА_3 щодо сумісного вживання спиртних напоїв та наступної передачі власником автомобілю ОСОБА_1 права керування автівкою ОСОБА_3 , який був нетверезий і вживав спиртне разом із ними.

Та обставина, що ОСОБА_1 згодом пройшов обстеження на стан алкогольного сп`яніння ( результат - 0,5 проміллє), не спростовує його провину у передачі належного йому транспортного засобу ОСОБА_3 , а лише підтверджує усвідомлення та розуміння ним власних вчинків під час подій, усвідомлення знаходження ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння та таке ж усвідомлення, що ОСОБА_3 сів за кермо його автівки для подальшого руху разом із сторонніми особами у салоні і відсутність активних дій як власника авто, щоб такі події унеможливити.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду із усіх перелічених вище обставин належним чином умотивовані, із посиланням на відповідні нормативні та підзаконні акти.

Доводи апеляційної скарги захисника (які є аналогічними за змістом із поданими до суду першої інстанції письмовими запереченнями і були предметом судового розгляду) не спростовують встановлених судом обставин і задоволенню не підлягають.

Справа розглянута судом у присутності самого ОСОБА_1 та його захисника, у строки, передбачені ст.38 КпАП України, а адміністративне стягнення накладене з урахуванням особи правопорушника та обставин вчинення ним адміністративних правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КпАП України, суддя

постановила:

Апеляційну скаргу захисника Данилюк Р.В. залишити без задоволення, а постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України- без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун