Справа 556/1628/22
Номер провадження 3/556/811/2022
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2022 року Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого - судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

за участю особи, відносно якої складено Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

свідка ОСОБА_2

розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працює,-

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 08.08.2022 року серії ААБ №313357, ОСОБА_1 , 08 серпня 2022 року, о 15:00 год., в с. Полиці по вул. Б.Хмельницького (блокпост), керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat В7», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6810, результати теста 0,91 ‰.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав, ствердив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, зазначив, що працівниками поліції під час складання протоколу порушено інструкцію про порядок освідчення осіб, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Також вказав, що в матеріалах справи відсутній безперервний відеозапис з моменту початку виконання поліцейським службових обов`язків, адже на ньому не зафіксовано факт керування транспортним засобом. А тому, просить закрити провадження по справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Крім того, за кермом автомобіля 08 серпня 2022 року був ОСОБА_2 . Погодився продути у газоаналізатор Драгер, так як автомобілем не керував. Їх зупинили на блокпосту, для перевірки документів. Сиділи в машині чекали, коли підійшли працівники поліції.

Даний факт ствердив допитаний в судовому засіданні і свідок ОСОБА_2 , та вказав що саме він 08 серпня 2022 року, о 15:00 год., був за кермом автомобіля марки «Volkswagen Passat В7», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Заслухавши правопорушника, свідка, дослідивши письмові матеріали, відеоматеріали на оптичному диску, роздруківку «Драгер», суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ч. 1 статті 130 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні по справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Суд зауважує, що на відеозаписі, доданому до протоколу від 08.08.2022 року серії ААБ №313357, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Passat В7», державний номерний знак НОМЕР_1 , та зупинення його працівниками патрульної поліції.

Тобто, наявність такої обов`язкової умови притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як перебування особи у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом, відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КпАП України, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 266 КпАП України, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

До цього ж, в протоколі про адміністративне правопорушення від 08.08.2022 року серії ААБ №313357не зазначено відомості про те, що здійснювалась відеофіксація, не вказано назву приладу, його серію та номер, вказано лише, у графі «До протоколу додаються» … відеодиск», при цьому не зазначено найменування приладів якими було здійснено фіксування, що нівелює доказове значення наданого відеозапису.

Жодного іншого доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем « Volkswagen Passat В7», державний номерний знак НОМЕР_1 , 08.08.2022, матеріали справи не містять.

У відповідності до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння.

Аналогічна норма викладена в п. 1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395.

Всупереч викладеним нормам, адміністративний матеріал не містить відомостей щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

У матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери, а лише міститься оптичний диск, що є копією відеозапису. Тобто в матеріалах справи відсутнє джерело походження відеозапису. Отже відеозапис, долучений поліцейським до матеріалів справи на оптичному диску не може бути взятий до уваги як належний доказ. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосується технічного приладу "відеокамери", не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні ОСОБА_1 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Окрім того, системний аналіз приписів п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» щодо застування працівниками поліції таких превентивних заходів, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також положень Інструкції № 1026, дає підстави для висновку про визначення чіткого переліку пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Таким чином, працівники поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, порушили вимоги ст. 266 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції № 1026.

Так, згідно вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВСУ 18.12.2018 р. № 1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбаченого, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Також, Верховний суд у своїй постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Із відеозапису, переглянутого в судовому засіданні, вбачається, що він не є безперервним, зйомка 1 відеофайла починається не з моменту зупинення транспортного засобу марки « Volkswagen Passat В7», державний номерний знак НОМЕР_1 , не зрозуміло чи саме ОСОБА_1 був за кермом даного автомобіля, хоча у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 08 серпня 2022 року, о 15:00 год., в с. Полиці по вул. Б.Хмельницького (блокпост), останній керував транспортним засобом марки « Volkswagen Passat В7», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Відеозаписи починаються з того моменту, коли ОСОБА_1 сидить в машині.

Отже відеозапис, який наданий як доказ, має ознаки переривання, а саме відсутня основна вимога до фіксування правопорушення - безперервність відео фіксації, натомість наявна вибірковість відео файлів, що прямо заборонено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка зареєстрована за № 28/32999 в Міністерстві юстиції України від 11 січня 2019 року.

Після перегляду відео файлів в судовому засіданні слід також відмітити, що відеофайли IMG_0010, IMG_0011, IMG_0013, де зазначено час - 16.08.2022 12:45 не містять даних про зупинку транспортного засобу марки «Volkswagen Passat В7», державний номерний знак НОМЕР_1 , хоча в протоколі від 08.08.2022 року серії НОМЕР_2 , вказано час складання 08.08.2022 «15 год.12 хв.», що позбавляє суд можливості в повній мірі здійснити оцінку реальним обставинам справи.

Враховуючи всі вказані неточності, невідповідності, сумніви, суд не може вважати допустимим доказом і чек газоаналізатора №4269 від 08.08.2022 р.

Відповідно до імперативного припису частини другої статті 283 КУпАП, чітко передбачено імперативний обов`язок щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Такий правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №607/7987/17, 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, висновки якого в силу частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» повинні враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

В самому Протоколі про адміністративне правопорушення від 08.08.2022 року серії ААБ №313357, не зазначено за допомогою якого пристрою проводилася фіксація адміністративного правопорушення, запис з якого долучено до матеріалів справи.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Зі змісту положень статті 130 КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону даного правопорушення складає саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, однак відповідно до вищезазначеної постанови ВСУ №14 від 23.12.2005 року, керуванням транспортного засобу є саме виконання функцій водія під час руху транспортного засобу. Однак, у суду відсутня можливість встановити чи дійсно ОСОБА_1 керував транспортним засобом на час звернення до нього працівників поліції, оскільки адміністративні матеріали, суперечать один одному, з дослідженого в судовому засіданні оптичного диску, з відео №1, вбачається, що ОСОБА_1 сидить в автомобілі, який не рухається, утім відеозаписом не зафіксовано, що останній керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, що виключає таку ознаку об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Тому, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини, суд позбавлений можливості зробити беззаперечний висновок про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, оскільки достовірно доказів того, що він керував транспортним засобом і при цьому перебував в стані сп`яніння, не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Грубі порушення допущені працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, фіксації події, фрагменти якої відображені на диску із відео файлами, не дають уявлення про загальну картину обставин справи від початку до моменту складання протоколу. Отже, інформація, яка міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, та розбіжності з відеозаписом події тягне за собою як результат недопустимості основного доказу протоколу про адміністративне правопорушення та решти доказів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи суворість санкції яка передбачена за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, таке правопорушення може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду (справи "Енгель та інші проти Нідерландів", "Озтюрк проти Німеччини", "Лутц проти Німеччини", "Надточій проти України","Золотухін проти Росії", "Маліге проти Франції"), тому такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції. Відповідно, звинувачення у вчиненні діяння, яке прирівнюється до кримінального, вимагає відповідного доказування, яке базується на суворому дотриманні норм закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. (ст.245 КУпАП)

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що поза розумними сумнівами винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП, не доведена належними та допустимими доказами, відтак, його притягнення до відповідальності не може грунтуватися виключною мірою на припущеннях.

Таким чином, не вбачаючи сукупності фактичних даних, що підтверджують в силу ст. 251 КУпАП наявність ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя вважає за необхідне винести постанову про закриття провадження в справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, п. 1 ст. 247, 130, 280, 283, 284, 294 КпАП України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: