КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/2603/22 Головуючий в суді І інстанції Зебелян Н.В.
Провадження № 22ц-824/3539/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Сушко Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 431690 від 21 серпня 2022 року - 21.08.2022 близько 14 год. 38 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , виражався нецензурними словами, кидався в бійку, відносно дружини ОСОБА_2 , чим своїми діями вчинив домашнє насильство.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді громадських робіт строком 30 годин. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Разом з поданою апеляційною скарго, заявив клопотання про поновлення строку, обгрунтовуючи тим, що з повний текст оскаржуваного рішення отримав 24 жовтня 2022 року, у зв`язку з цим просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року.

Вважає оскаржуване судове рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що суд проігнорував факт постійної зміни ОСОБА_2 своїх свідчень, а саме у заяві поданій поліцейським ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 , під час сварки вдарив її та дитину. У той же час, при дачі пояснення дружина вказала, що ОСОБА_1 постійно погрожує їй фізичною розправою. Зазначає, що жодні факти будь-якого виду насильства до зазначеної події відсутні, оскільки це не є правдою.

Також на обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в суді першої інстанції заявляв клопотання про допит у якості свідків дітей. Вказує на те, що відмовивши у поданому клопотанні та визнавши вказані докази достатніми для прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущене неправильне застосування норм матеріального права, яке полягало у незастосуванні норми права, яке підлягало застосуванню (статті 252 та 245 КУпАП).

Крім того, звернув увагу суду на те, що у тексті оскаржуваної постанови не вказаний факт подачі ОСОБА_1 клопотання про допит свідків та підстави його відхилення, що свідчить про необгрунтованість судового рішення.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано до суду належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 подав клопотання, зокрема просив допитати в якості свідків їхні діти, а саме ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Відповідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, відповідно клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року підлягає задоволенню, а строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник отримав повний текст оскаржуваної постанови 24 жовтня 2022 року, що підтверджується відповідною розпискою, яка міститься у матеріалах справи

Так, доводи ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення правопорушення серії ВАБ № 431690 від 21 серпня 2022 року - 21.08.2022 близько 14 год. 38 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , виражався нецензурними словами, кидався в бійку, відносно дружини ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство, здійснив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 1).

Згідно рапорту Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області 21 серпня 2022 року о 14 год. 38 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21 серпня 2022 року о 11 год. 38 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , чоловік агресивно поводиться, кидається в бійку. В результаті відпрацювання, працівниками поліції було складено адміністративний протокол (а.с. 2).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , яка міститься в матеріалах справи, просила прийняти міри щодо її чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який 21 серпня 2022 року ударив ОСОБА_2 та дитину. Також виганяв з дому та ображав. (а.с. 3).

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , зазначала, що проживає з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . Спільно проживають 11 років. На протязі цих років, ОСОБА_1 бив її під час вагітності, душив, погрожував фізичною розправою, кидався в бійку та постійно ображав. Свої вчинки не чим не обгрунтовував (а.с. 4)

У своїх поясненнях ОСОБА_1 вказав на те, що дружина вранці влаштувала скандал з викликом відповідних органів, звинувачуючи його в тому, що він застосовував проти неї фізичну розправу, при цьому погрожувала що вижене його з дому і привезе коханця з яким находиться безпосередньо в інтимних стосунках близько року (а.с. 5).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення такого припису.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, оскільки матеріалами справи доведено факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_2 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не надано до суду належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявні протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 431690 від 21 серпня 2022 року, рапорт від 21 серпня 2021 року інспектора Фастівського РУП ГУНП України в Київській області капітана поліції Левінець М.В., заява та пояснення ОСОБА_2 , які свідчать про вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно її (дружини).

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_2 надавала різні пояснення щодо події правопорушення, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки в поясненнях потерпіла зазначала, що ОСОБА_1 кидався в бійку та вдарив її, що є фактично тотожними.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються наведеними вище доказами.

З приводу доводів в апеляційній скарзі про допущені суддею місцевого суду порушення норм процесуального права слід зазначити щодо відмови у задоволенні клопотання про допит свідків, суд апеляційної інстанції зазначає, що задоволення клопотання чи відмова в його задоволенні у будь-якому разі є правом, а не обов`язком суду, з урахуванням обставин справи, а зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для закриття справи.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у виді громадських робіт строком 30 годин, відповідає обставинам справи, вимогам ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року є законною та обґрунтованою, а тому, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено «05» грудня 2022 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко