Справа № 303/1263/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
29.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Логай І.І.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Згідно постанови, 20.02.2020 року о 22.40 години, у м. Мукачево по вул. Ужгородська, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TOURAN д/н знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я погодився, при проходженні медичного огляду визначено, що правопорушник знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені п. 2.9 „А ПДР України.
В апеляційній скарзі адвокат Логай І.І. вказує на те, що постанова судді є передчасною, незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Стверджує, що у висновку щодо результатів медичного огляду є рукописний текст у розділі, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак такий документ не містить підпису освідуваного, відомостей, що такий висновок був оголошений особі, яка освідчувалась, чи така відмовилась від його підпису після оголошення. Також вказує на те, що свідки були запрошені лише при складанні протоколу про адміністративне правопорушення і заявили, що ОСОБА_1 відмовився від освідування. Стверджує, що розгляд справи проведено за відсутності правопорушника та його представника, матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення правопорушника про час та місце розгляду справи. Про наявність оскаржуваної постанови стороні захисту стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами справи. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Логая І. І., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані вище особи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак до апеляційного суду не з`явились, клопотань та заяв про відкладення судового засідання на інший день не подавали. Окрім того, приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб, суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що розгляд справи неодноразово відкладався, а саме: 25.09.2020 (а. с. 35), 23.02.2021 (а. с. 37), 14.04.2021 (а. с. 38), 07.12.2021 (а. с. 41), 29.06.2022 (а. с. 43) за заявами адвоката Логая І. І.; а також той факт, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на розгляд справи, враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження ; констатує, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Логая І. І., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення був пропущений через поважні причини, апеляційний суд вважає слушними з огляду на такі обставини.
Так, у матеріалах справи містяться відомості, про те, що місцевий суд повідомляв ОСОБА_1 про дату, місце й час розгляду справи щодо нього, однак, даних про те, що ОСОБА_1 отримував судові повістки, у матеріалах справи відсутні. У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущено через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №216937, 20.02.2020, о 22 год 40 хв, у м. Мукачево, по вул. Ужгородська, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TOURAN д/н знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій погодився, результат виявився позитивним. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 „а Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол був складений у присутності двох свідків громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу та від отримання його копії.
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК №2137163 від 20.02.2020, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень (а. с. 3).
Висновком лікаря КНП «Мукачівська ЦРЛ» №34 від 20.02.2020 ОСОБА_4 щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння підтверджено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 6).
Відповідно до довідки, сформованої на основі облікових даних автоматизованої бази даних, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії серії НОМЕР_2 (А. С. 7).
Докази, які досліджені місцевим судом та перевірені судом апеляційної інстанції на предмет належності, достовірності та достатності, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Зеленяк М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря КНП «Мукачівська ЦРЛ» ОСОБА_4 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар при виконанні свої посадових обов`язків діяли в межах наданих їм повноважень.
Разом з тим, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були свідками відмови ОСОБА_1 від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги і на такі не міститься посилання в апеляційній скарзі.
При ухваленні судового рішення, апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
При оцінці доводів апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, апеляційний суд такі відхиляє і бере до уваги те, що належними та достовірними доказами безумовно підтверджено, а апелянтом не висловлено жодних заперечень щодо факту проходження ОСОБА_1 освідування у медичному закладі та його перебування за результатами огляду у нетверезому стані.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).
Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський пропонує особі пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, або направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення підтверджується, що на момент зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 та перевірки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у поліцейських були сумніви щодо тверезості водія. Тому, на виконання вимог Інструкції та відповідно до Порядку, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
З медичного висновку убачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд у КНП «Мукачівська ЦРЛ». Ознайомлюватись зі змістом медичного висновку ОСОБА_1 відмовився, від отримання копії протоколу також відмовився, що підтвердили свідки - громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що при направленні водія ОСОБА_1 на огляд у медичний заклад та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими не дотримано вимоги ст. ст. 255, 256 КУпАП, - оскільки такі свого підтвердження не знайшли.
Апеляційний суд вважає безпідставними твердження адвоката Логая І. І. про те, що свідки були запрошені лише при складанні протоколу про адміністративне правопорушення і заявили, що ОСОБА_1 , відмовився від освідування.
Так, відхиляючи доводи в цій частині, апеляційним судом враховується те, що вказані у протоколі свідки громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які надали свої письмові пояснення та засвідчили їх власноруч особистими підписами, лише підтвердили, що протокол про адміністративне правопорушення був складений саме на водія ОСОБА_1 20.02.2020, і що він відмовився від підписання процесуального документу та від отримання його копії. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що у підтвердження цих доводів адвокат Логай І.І. не надав будь які докази.
Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, є необґрунтованими, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа керував транспортним засобом і саме він, а не хто-небудь інший пройшов освідування в установленому законом порядку у КНП «Мукачівська ЦРЛ».
Водночас, апеляційний суд констатує, що будь - яких підстав вважати, що медичний висновок не може бути належним доказом у справі не має, адже ОСОБА_1 не заперечував той факт, що пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відповідно до встановленого законом порядку. Крім того, жодних скарг, зауважень чи застережень щодо змісту медичного висновку ОСОБА_1 не висловлював, пояснень з приводу вказаної події не надав, медичний висновок не оскаржував. Тому, факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є доведеним, а отже у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Логай І. І., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Логай І.І., строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Логай І.І., залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН