П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенка І.І., представника особи, щодо якої складено протокол про порушення митних правил адвоката Васильчука А.Ю., розглянувши справу про порушення митних правил, що надійшла з Закарпатської митниці Держмитслужби щодо

громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Запорізька область, м. Пологи, місце роботи - агрофірма «Батьківщина», місце проживання - АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 від 24.01.2019, виданий 2328,

за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України,

встановив:

З протоколу про порушення митних правил №0450/30500/22 від 01.04.2022 з`ясовано, що 01.04.2022 близько 02 години 26 хвилин в зону митного контролю митного поста «Солотвино» Закарпатської митниці по смузі руху «зелений коридор» у напрямку «виїзд з України» заїхав транспортний засіб «TOYOTA VENZA» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням громадянки України ОСОБА_1 . Відповідно до ч. 5 ст. 366 Митного кодексу України обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони, та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. В ході проведення митного контролю транспортний засіб було переведено до смуги руху «червоний коридор» для проведення повного митного огляду. Під час проведення повного митного огляду в транспортному засобі та у ОСОБА_1 було виявлено прихованні від митного контролю грошові кошти в іноземній валюті, а саме 40 000 доларів США, які були замотані в пакунки з паперу білого кольору та поліетиленової плівки, та були обмотані скотчем навколо живота водія. Документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищує еквівалент 10 000 євро ОСОБА_1 не надано.

Таким чином, за твердженням митного органу, ОСОБА_1 з порушенням порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, вимог п. 18 постанови Національного банку України №5 від 02.01.2019 та ст. 8 Закону Україну «Про валюту та валютні цінності», з приховуванням від митного контролю способами, що утруднює виявлення намагалася перемістити через митний кордон України іноземну валюту, а саме 28 861 доларів США, що згідно з курсом національного банку України, станом на 01.04.2022 становить 844 325 гривень 66 копійок. Валюта у дозволеній нормі 10000 євро у ОСОБА_1 не затримувалась. Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) ч.1 ст. 483 Митного кодексу України

Представник Закарпатської митниці Держмитслужби в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 винна у вчиненні адміністративного правопорушення, її вина підтверджується зібраними у справі доказами, і тому її необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України та застосувати до неї стягнення відповідно до санкції вказаної статті.

Представник особи, щодо якої складено протокол про порушення митних правил ОСОБА_1 адвокат Васильчук А.В. в судовому засіданні зазначив, що митним органом не надано достатніх доказів того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на умисне переміщення через митний кордон іноземної валюти, валюта є її власністю, що стверджується договором позики, укладеним 16.12.2021 між нею та ОСОБА_2 . Більш того зазначив, що національне законодавство не містить обмеження щодо вивезення валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, будь-який дозвіл на це не потребується. Відтак просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці Держмитслужби та представника особи, щодо якої складено протокол про порушення митних правил, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

З протоколу особистого огляду ОСОБА_1 від 01.04.2022 видно, що під час проведення такого державний інспектор виявила іноземну валюту в сумі 40000 доларів США, які були обмотані скотчем білого кольору навколо живота ОСОБА_1 . На підставі ст. 511 МК України виявлене було тимчасово вилучено.

Означене підтверджується й фотоматеріалами, доданими до протоколу, з яких видно, що грошові кошти в іноземній валюті, а саме 40000 доларів США, були замотані в пакунки з паперу білого кольору та поліетиленової плівки, та були обмотані скотчем навколо живота ОСОБА_1 .

В своїх поясненнях ОСОБА_1 від 01.04.2022 не заперечувала факт виявлення на її тілі грошових коштів у вищезазначеному розмірі та валюті.

Пунктами 3, 7, 8 ч. 1 ст. 8 МК України визначено, що державна митна справа здійснюється на основі принципів (серед іншого): законності та презумпції невинуватості; додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; заохочення доброчесності.

Згідно з ч. 1 ст. 483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Об`єктивною стороною даного правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона за ч. 1 ст. 483 МК України передбачає прямий умисел, тобто, винний у вчиненні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України чи вивезти з України з конкретною метою порушення встановленого порядку.

Таким чином, обов`язковою кваліфікуючою ознакою складу даного адміністративного правопорушення є умисел на його вчинення.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Митним органом не надано достатніх доказів, які б беззаперечно вказували на те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на переміщення товарів (іноземної валюти) через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, та під час розгляду справи не встановлені будь-які докази того, що вона мала умисел вчинити вказане правопорушення.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 є мешканкою м. Пологи Запорізької області, де велися та ведуться активні бойові дії окупаційними військами російської федерації, а тому вона була змушена покинути місце свого проживання з родиною. Відомо, що для виїзду на підконтрольну Україні територію громадянам необхідно проходити блокпости, за твердженням ОСОБА_1 , вона не змогла відкрито перевозити готівку, так як існувала велика ймовірність вилучення такої військовими окупантами, і саме тому вона приховувала на собі власні грошові кошти.

Окрім цього, за твердженням ОСОБА_1 , про необхідність декларування готівки при митному перетині вона не знала, подібну декларацію для заповнення їй надано не було.

Належність ОСОБА_1 грошових коштів підтверджується договором позики, укладеним 16.12.2021 між позичальником ОСОБА_1 та позичкодавцем ОСОБА_2 , предметом якого є 40000 доларів США в готівковій формі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як випливає зі змісту положень ст. 1 Першого протоколу, вони містять три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний інтерес»; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

При цьому Суд констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п. п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п. п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Окрім того ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09.06.2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06.11.2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

За змістом п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України валютні цінності є товаром.

Національне законодавство не містить нормативного документа, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.

Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст. 197 МК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 цієї статті обмеженими до переміщення через митний кордон України є товари, митне оформлення яких здійснюється на підставі документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органами доходів і зборів передбачено законами України. Перелік таких товарів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України чи вивезення за межі території України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України.

Поєднання положень наведених нормативних документів, дає підстави стверджувати те, що для визнання валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, в тому числі і у іноземній валюті товаром, обмеженим до переміщення через митний кордон України, необхідна наявність будь-якого документа, виданого Кабінетом Міністрів України чи Національним банком України, яким би встановлювалось те, що переміщення валютних цінностей через митний кордон України фізичними особами повинен здійснюватись на підставі відповідного дозволу.

При цьому будь-якого нормативного документа, яким би встановлювалася необхідність отримання/видачі зазначеного вище дозволу, національне законодавство не містить.

Разом з цим суд враховує рішення КСУ від 21.07.2022 у справі № 3-261/2019(5915/19), в якому зазначено наступне.

Юридичне регулювання питань транскордонного переміщення валютних цінностей в Україні визначає, що власне переміщення через митний кордон України валютних цінностей у сумі, що перевищує еквівалент 10 тисяч євро, не зумовлює потреби в сплаті митних зборів або будь-яких інших платежів на користь держави, а лише вимагає дотримання встановлених законодавцем додаткових вимог щодо письмового декларування зазначених цінностей, після виконання яких заборони чи обмеження не застосовуються до такого переміщення і воно не характеризується відповідно до законодавства України як незаконне. Отже, недотримання зазначених вимог не завдає жодної матеріальної шкоди або інших збитків державі, а також не спричиняє суттєвих негативних наслідків для суспільних або державних інтересів, якщо походження та подальше використання валютних цінностей, що не були задекларовані, не є неправомірними або злочинними.

Водночас переміщення валютних цінностей в сумі, що перевищує еквівалент 10 тисяч євро, без їх попереднього декларування через митний кордон України особою, яка формою митного контролю обрала проходження (проїзд) через „зелений коридор, з огляду на специфіку організації та реалізації такої форми переміщення валютних цінностей може відбуватися без дійсного наміру особи порушувати правила митного контролю, установлені законодавством України. Якщо такого наміру немає, фактично уся шкода для державних і суспільних інтересів полягатиме у неповідомленні держави про переміщення через її митний кордон зазначених валютних цінностей, а їх конфіскація як адміністративне стягнення набуватиме непомірно каральних ознак. Тому і суспільна користь від застосування такого адміністративного стягнення відповідно до статті 471 Кодексу є незначною, тоді як сама конфіскація валютних цінностей стає надмірним тягарем для права власності особи.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що втручання в право на мирне володіння своїм майном (іноземною валютою) не відповідатиме принципу правомірності та співмірності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід врахувати те, що держава від дій ОСОБА_1 у цій частині не зазнала жодних збитків, оскільки законодавством не передбачено сплату в даному випадку будь-яких податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення. Тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.

Згідно з ч. 2 ст. 528 МК України у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.

Все вищезазначене, дає підстави вважати, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а саме суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутній склад та подія адміністративного правопорушення.

Отже, з врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що провадження у даній справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 528 МК України, у разі якщо за результатами перевірки законності та обґрунтованості постанови суду у справі про порушення митних правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, або адміністративне стягнення за порушення митних правил буде змінено, конфісковані товари, транспортні засоби, сума штрафу або її відповідна частина повертаються особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, або її представникові.

Суд враховує, що на підставі ст. 511 МК України за протоколом про порушення митних правил № 0450/30500/22 від 01.04.2022 вилучено готівкові кошти в сумі 28 861 доларів США, що згідно з курсом національного банку України станом на 01.04.2022 становить 844 325 гривень 66 копійок. Валюта у дозволеній нормі 10000 євро у ОСОБА_1 не вилучалась.

За таких обставин, товар, вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил в порядку ст. 511 МК України, підлягає поверненню ОСОБА_1 , або її представнику.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, ст. ст. 483 ч. 1, 527-529 МК України, суддя

постановив:

Провадження у справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутності в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Вилучені за протоколом про порушення митних правил №0450/30500/22 від 01.04.2022 на підставі ст. 511 Митного кодексу України готівкові кошти в сумі 28 861 (двадцять вісім тисяч вісімсот шістдесят один) доларів США повернути ОСОБА_1 , або її представнику.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.П. Іванов