ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2022 Справа №607/5296/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Багрій Т.Я., розглянувши матеріали, що поступили з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції стосовно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який раніше не притягався до адміністративної відповідальності, жителя АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП, -

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 658587 від 13.04.2022 року слідує, що 12.04.2022 року ОСОБА_1 по вулиці Монастириського 10 перебував у стані сп`яніння вигляді, чим ображав людську гідність та громадську мораль, перебуваючи у громадському місці, при цьому на законну, працівника поліції під час виконання службових обов`язків, вимогу припинити правопорушення громадянин ОСОБА_1 не відреагував, поводився агресивно, некоректно, намагався вхопити за формений одяг, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Також суду надані письмові пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в яких зазначено наступне: « 13.04.2022 року начальником ВЗГ УПП в Тернопільській області капітаном поліції М`ялковською Олександрою Миколаївною було складено протокол серії ГАБ № 658587 щодо вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У протоколі зазначено, що 12.04.2022 року ОСОБА_1 по вулиці Монастириського 10 перебував у стані сп`яніння вигляді, чим ображав людську гідність та громадську мораль, перебуваючи у громадському місці, при цьому на законну, працівника поліції під час виконання службових обов`язків, вимогу припинити правопорушення громадянин ОСОБА_1 не відреагував, поводився агресивно, некоректно, намагався вхопити за формений одяг, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-2 КУпАП.

Вважаю, що дана постанова є необгрунтованою та незаконною, накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 - безпідставним, а тому провадження по справі підлягає закриттю виходячи з наведених нижче обставин.

12.04.2022 року близько 22 год 50 хв ОСОБА_1 повертаючись додому, рухався по вулиці Монастириського міста Тернопіль, коли біля нього зупинився автомобіль патрульної поліції, і поліцейський, не виходячи з автомобіля, а лише опустивши стулку вікна з пасажирського сидіння, звернувся до ОСОБА_1 з вимогою пред`явити документи, що посвідчують особу, на виконання вимоги він надав поліцейським посвідчення водія, спочатку матеріальний носій, а з огляду на те, що працівники поліції почали висловлювати невдоволення та апелювати про недостатність посвідчення водія для посвідчення особи, ОСОБА_1 знову ж таки для виконання вимоги - пред`явив вказане посвідчення в застосунку ДІЯ.

В ході розмови з поліцейськими ОСОБА_1 було заявлено неодноразові прохання працівникам поліції надати документи, що підтверджують їх повноваження, такі прохання були проігноровані, як і прохання забезпечити присутність його адвоката для надання правової допомоги.

Інших вимог до ОСОБА_1 поліцейськими не висловлювалось, на його неодноразові запитання про те чи може він бути вільний, поліцейські не надавали ствердної відповіді, згодом відповіли на питання чи він затриманий - зазначивши, що "поки так", а на правомірне запитання пояснити причини затримання працівниками поліції було застосовано до ОСОБА_1 спецзасіб - газовий балончик, як наслідок ОСОБА_1 отримав хімічний опік кон`юнктиви І ступеня обох очей та шкіри повік. Як результат ОСОБА_1 був абсолютно дезорієнтований і вимагав викликати карету швидкої допомоги для надання йому медичної допомоги. Працівники поліції на вказані прохання не реагували, і під приводом надання медичної допомоги доставили ОСОБА_1 до відділу Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, куди знову ж таки на вимогу ОСОБА_1 була викликана карета швидкої допомоги, а згодом його було доставлено до КНП "Тернопільській обласній клінічній лікарні" о 23.50 год. 12.04.2022 року, де і був встановлений відповідний діагноз.

Слід підкреслити, що жодних дій для встановлення факту перебування в алкогольному сп`янінні ОСОБА_1 , перебуваючи у медичному закладі, працівники поліції не здійснювали, як і весь час від моменту зупинки ОСОБА_1 до повторного доставлення до відділу не заявляли про причини фактично адміністративного затримання, не повідомляли йому, про наявність в його діях складу будь-якого адміністративного правопорушення.

В результаті 13.04.2022 року у відділі Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області було винесено постанову серії ГАБ № 852161 по справі про адміністративне правопорушення від 13.04.2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на яку вже подано відповідну позовну заяву до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про скасування вказаної постанови як протиправної та незаконної.

Також Відповідачем було складено протокол серії ГАБ № 658587 про вчинення ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-2 КУпАП. Даний протокол складений з порушенням вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У протоколі не вказано місце вчинення правопорушення, зазначено лише "вул. Монастириського 10", без зазначення населеного пункту де відбулась подія, тобто відсутнє зазначення точного місця вчинення адміністративного правопорушення.

Інкримінована стаття відповідно до протоколу ч.1 ст. 185-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в складі правопорушення описано зміст правопорушення передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того фабула правопорушення зазначена у протоколі є не конкретна і не обґрунтованою з огляду на наступне.

Статтею 185 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Таким чином, правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Отже, в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути чітко зазначено, які саме законні вимоги були висунуті поліцейським.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення у даній справі, вказаним вимогам не відповідає, оскільки взагалі не містить фактичних даних щодо обставин правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 . Так, в протоколі не зазначено, який саме поліцейський висував вимоги, зокрема відсутня посада працівника поліції та чітке визначення в чому саме полягала законна вимога поліцейського.

З протоколу неможливо зрозуміти в чому полягала вимога поліцейського. Так, у протоколі зазначено, що " ОСОБА_1 по вулиці Монастириського 10 перебував у стані сп`яніння, чим ображав людську гідність та громадську мораль, перебуваючи у громадському місці, при цьому на законну, працівника поліції ОСОБА_2 під час виконання службових обов`язків, вимогу припинити правопорушення громадянин ОСОБА_1 не відреагував".

Таким чином виникає питання - яке саме правопорушення повинен був припинити ОСОБА_1 , і в який спосіб така вимога, тоді підлягала виконанню ( а саме - які дії повинен був вчинити або утриматись від вчинення яких дій - ОСОБА_1 для належного виконання такої вимоги поліцейського).

Оскільки фабула описаного у протоколі правопорушення містить лише зазначення про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, єдиним способом припинення даного правопорушення є залишення особою громадського місця, що і хотів зробити ОСОБА_1 .

Варто зазначити, що і перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності інших кваліфікуючих ознак, які в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 658587 не зазначено, не утворюють собою склад жодного адміністративного правопорушення, передбаченого чинним КУпАП.

За таких обставин вважаю, що "законність" вимоги поліцейського не доводиться жодними доказами у справі.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Щодо відео з нагрудних камер поліцейських

Представником ОСОБА_1 було подано адвокатський запит до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, з проханням надати безперервне відео з камер усіх працівників поліції, що прибули на місце події в складі двох екіпажів з бортовими номерами автомобілів 4567 та 3334 - з моменту зупинки ОСОБА_1 до моменту закінчення строку адміністративного затримання.

У відповідь Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області було надано відповідний відеофайл ( відео додається на USB-флеш-накопичувачі). Проте розглядати наявне відео як належний та допустимий доказ, що підтверджує чи встановлює обставини в даній справі є не правомірним з огляду на наступне.

Відео розпочинається з розмови ОСОБА_1 з працівником поліції, тобто фактично відсутня відео фіксація безпосередньої зупинки ОСОБА_1 , фіксація його перебування у стані сп`яніння, що принижувало людську гідність ( дія чи бездіяльність, що принижує людську гідність), таким чином фіксація вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення відсутня - на відео зафіксовані події складення відповідних документів, надання медичної допомоги.

Таким чином, на відео відсутнє звернення працівника поліції до ОСОБА_1 з вимогою "припинити правопорушення". Однак з відео вбачається, що ОСОБА_1 нікого не ображав, нікому не погрожував.

До того ж ОСОБА_1 перебував на час зупинки працівниками поліції у безлюдному місці, оскільки жодних свідків правопорушення немає, яким чином його поведінка ображала людську гідність і громадську мораль поліцейським не вказано.

Відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису передбачено що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.

Згідно п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затв. наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року №100 після активації нагрудної відеокамери все спілкування повинно бути записане безперервно.

Варто зазначити, що у даній справі відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції не є безперервним, а тому стверджувати, що такий відеозапис повністю відображає всі обставини цієї справи неможливо.

Отже, якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Такий правовий висновок був висловлений Верховним Судом у справі №216/5226/16-а(2-а/216/33/17).

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

З огляду на вищезазначене будь-яких беззаперечних доказів на підтвердження вчинення, поза розумним сумнівом, ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у матеріалах справи відсутні, а сам по собі протокол про вчинення адміністративного правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року).

З системного аналізу вищенаведеного вбачається, що в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

В суді представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Чудопалов Ю.Ю. пояснив, що враховуючи відсутність доказів, того, що його довіритель ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП, тому вказане провадження слід закрити з підстави визначеної ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_1 пояснив, що підтримує доводи захисника та просит закрити провадження у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністратмвного правопорушення.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи - ст. 280 КУпАП.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження у справі про адміністративне правопорушення, керуючись законом та правосвідомістю, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до висновку, що вказані пояснення та заперечення сторони захисту є належними та спростовують відомості зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення з додатками, виходячи з наступних підстав.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Статтею 185 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 658587 від 13 квітня 2022 року не вбачається в чому полягала вимога поліцейського, оскільки у ньому зазначено загальне формулювання щодо того, що ОСОБА_1 було висунуто вимогу про припинення адміністративного правопорушення однак не вказано:

а) яке саме адміністративне правопорушення він повинен був припинити;

б) які дії повинен був вчинити та не вчинив ОСОБА_1 для припинення правопорушення.

Крім того згідно відеозапису з нагрудних камер працівників поліції слідує, що на момент зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 перебуває у безлюдному місці, тому не може ображати людську гідність і громадську мораль.

Також на відео відсутнє звернення працівника поліції до ОСОБА_1 з вимогою "припинити правопорушення". При цьому з відео вбачається, що ОСОБА_1 нікого не ображав, нікому не погрожував.

Більше того відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції не є безперервним, а тому стверджувати, що такий відеозапис повністю відображає всі обставини цієї справи неможливо.

В свою чергу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

На підставі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Також позиція висловлена у п. 39 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №463/1352/16-а від 08.07.2020 p., де зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи вищенаведені обставини та те, порушення ОСОБА_1 не доведено поза розумним сумнівом, що і стало визначальною підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття справи.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому вважаю за необхідне провадження по справі закрити за відсутності події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 8, 62, 129 Конституції України, 7, 9, 23, 164, 247, 251, 266, 283, 284 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 за ч. ст. 185 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.7 та частиною першою ст.287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяТ. Я. Багрій