Справа № 727/9928/22
Провадження № 3/727/3677/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Чернівці Одовічен Я.В., за участю захисника Сухара В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КпАП України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.184 ч.1 КпАП України.

Так, як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, у якому викладено уповноваженим органом звинувачення, 17.10.2022 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ухилявся від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , 2012 року народження, внаслідок чого останній 17.10.2022 року вчинив дрібне хуліганство, а саме штовхнув малолітнього ОСОБА_3 , 2012 року народження, внаслідок чого останній впав та пошкодив зуби, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КпАП України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив суду, що є батьком ОСОБА_2 . Вони проживають у селі Магала, Новоселицького району. Його сину ОСОБА_4 10 років. Він навчався у Чернівецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів №28. Однак, у вересні 2022 року він перевів сина ОСОБА_4 до Чернівецького ліцею №1, у зв`язку із тим, що в ліцеї поглиблено вивчають математику. Навчальний рік у ОСОБА_4 розпочався дистанційно, оскільки у ліцеї було відсутнє бомбосховище. Син почав ходити до ліцею півтора місяці тому. Він кожного дня привозить сина на навчання та після уроків забирав додому.

17.10.2022 року була тривала повітряна тривога і вчителі разом із учнями перейшли до бомбосховища. Коли сталася вказана в протоколі подія, він перебував на роботі, а його син був у бомбосховищі у м.Чернівці по вул. Університетській. Зазначив, що син пояснив, що вони довго сиділи у бомбосховищі і хтось сказав, що тривога закінчилась. Діти всі разом поспішали виходити з бомбосховища і сталася метушня. Саме під час цієї метушні, випадково і сталася подія, зазначена у протоколі. Син випадково штовхнув іншого хлопчика. Після події, щоб уникнути непорозумінь, він зв`язався із матір`ю потерпілого ОСОБА_5 для того, щоб відшкодувати шкоду. ОСОБА_5 повідомила йому, що для уникнення непорозуміння він має надати їй 90000 гривень. Він таких коштів не мав, проте хотів залагодити конфлікт, тому позичив кошти та запропонував ОСОБА_5 звернутися до нотаріуса для засвідчення того, що він віддав їй гроші та претензій до нього не має. Однак, після того, як він запропонував звернутися до нотаріуса, ОСОБА_5 почала від нього вимагати ще 50000 гривень.

Сина він виховує, від виконання своїх батьківських обов`язків не ухиляється, хуліганства його дитина не вчиняла.

Захисник Сухар В.В. вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України заперечував. Вказував, що у ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ухилявся від виконання батьківських обов`язків, при цьому у вказаному протоколі не визначено, які саме неправомірні діяння вказують на його ухилення від батьківських обов`язків та в чому такі дії виражаються. Також зазначив, що відповідальність за ч.1 ст.184 КпАП України настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. При цьому, ОСОБА_2 в силу ст.6 СК України та ст.31 ЦК України є малолітнім, оскільки не досяг чотирнадцятирічного віку. Просив провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КпАП України закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася. Подала письмові пояснення, в яких зазначила, що є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 17.10.2022 року її син відвідував свій навчальний заклад - ліцей №1, який розташований в м.Чернівці по вул.Штейберга. Під час повітряної тривоги половина класу, в якій був і ОСОБА_6 перейшли у бомбосховище кіно палацу Чернівці. Про подію, яка сталася з її сином, дізналася від матері однокласника сина. По дорозі до бомбосховище їй подзвонила класний керівник сина та повідомила, що вона має приїхати до сина. ОСОБА_6 розповів їй, що він просто стояв біля свого стільчика, коли підбіг ОСОБА_7 і штовхнув зі всієї сили його в плечі. Від поштовху ОСОБА_6 почав падати вперед на стільчик, в якому відлетіло сидіння і він вдарився об залізну раму стільця, внаслідок чого у нього повністю з коренем вибитий був зуб і всі чотири верхні постійні зуби зламані. Просила розглянути справу у її відсутності та притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого сина.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши письмові пояснення законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , матеріали вказаної вище адміністративної справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 184 КпАП України настає за ухилення батьків та осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Преамбула Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-ІІІ) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

За визначенням термінів, наведених у статті 1 цього Закону, дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше; дитинство - період розвитку людини до досягнення повноліття; забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні (ст. 2 Закону № 2402-ІІІ).

Відповідно до статті 6 цього Закону кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров`я. Держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону № 2402-ІІІ).

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (ч. 6 ст. 12 Закону № 2402-ІІІ).

Відповідно до статті 35 Закону № 2402-ІІІ особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законів України.

Аналіз приписів Закону № 2402-ІІІ дає змогу дійти висновку, що під невиконанням обов`язків щодо виховання дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання неповнолітніх. Ухилення батьків та осіб, що їх замінюють від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, тощо.

Отже, правовою підставою для покладення відповідальності на батьків за ч.1 ст.184 КпАП України є наявність ознак та елементів складу правопорушення, що полягає в невиконанні батьками обов`язків щодо утримання, виховання, навчання, захисту прав та інтересів неповнолітніх.

Відповідно до ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №401266 від 17.10.2022 року ОСОБА_1 ухилявся від виконання батьківський обов`язків передбачених ст.150 СК України відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , 2012 року народження, внаслідок чого останній 17.10.2022 року вчинив дрібне хуліганство, а саме штовхнув малолітнього ОСОБА_3 , 2012 року народження та останній впав, внаслідок чого пошкодив зуби.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не вказано, в чому конкретно полягає ухилення останнього від виконання ним обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання його малолітнього сина, в яких його діях вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України та яке конкретне порушення вимог ст.150СК України мало місце.

Крім того, як вбачається з характеристики, виданої на ім`я ОСОБА_8 , директором ЗОШ №28, останній є учнем з високим рівнем розумового розвитку. На уроках працелюбний, активний, наполегливий, уважний. Давід - добрий, щирий, відповідальний, дисциплінований та організований. З однолітками завжди в дружніх стосунках. Батьки постійно цікавляться навчанням та вихованням сина.

Із досліджених Свідоцтв досягнень, виданих ЗОШ №28 відносно ОСОБА_8 , після закінчення хлопчиком 1-4 класів, судом встановлено, що ОСОБА_4 добре навчається та має високі оцінки.

Згідно довідки Чернівецького ліцею №1 від 21.10.2022 року встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий до 5-го класу Чернівецького ліцею №1 за результатами вступних випробувань у червні 2022 року. Результатами вступних тестувань підтверджено високий рівень навчальних досягнень.

Зазначені обставини вказують на те, що батько забезпечує необхідні умови життя, навчання та виховання своєму малолітньому сину.

Подія, що відбулась 17.10.2022 року у бомбосховищі, не свідчить про ухилення батька від виконання, покладених на нього, батьківських обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що дії хлопчика ОСОБА_9 не були умисними та спрямованими на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Ушкодження сталось внаслідок збігу ряду обставин, зокрема: хлопчик перечепився через стілець, який був зламаний, та вдарився в раму стільця. ОСОБА_11 не завдавав будь-яких ударів ОСОБА_10 з метою ушкодження його здоров`я.

Суд враховує, що подія відбулась під час повітряної тривоги в бомбосховищі, що вказує на те, що діти, враховуючи їх вік, перебували у стресовому, психологічного не стійкому стані.

Виходячи із практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КпАП України суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

Всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

При цьому, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ч.ч.1,2 ст.7 КпАП України передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248).

Відповідно до статті 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280).

Пунктом п.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення виноситься постанова про закриття справи.

Таким чином, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись статтями 7, 184, 245, 247, 256, 278, 280 КпАП України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КпАП України закрити у зв`язку із відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці.

Суддя Одовічен Я.В.