Справа № 308/8086/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
15.06.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України, тимчасово не працюючого,
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з постановою, 02 червня 2021 року, о 14 год 25 хв, у селі Лінці, водій ОСОБА_1 керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд проводився у встановленому законом порядку лікарем наркологом у м Ужгород по вул. П. Комуни 4 А, в Закарпатському обласному наркологічному диспансері. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що суд розглянув справу поверхово, формально, не допитав у судовому засіданні ані апелянта, ані свідків. Зазначає, що наявні докази не можуть бути підставою для висновку про вчинення апелянтом адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про транспортний засіб, яким начебто апелянт керував, немає даних про місце вчинення адміністративного правопорушення та пояснень ОСОБА_1 і свідків події, відсутня розписка про відсторонення водія від керування автомобілем. При цьому, клопотання захисника про витребовування акту медичного огляду місцевий суд до уваги не взяв. Стверджує, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права, ними також була порушена процедура проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, оскільки на місці зупинки ОСОБА_1 не було запропоновано пройти такий огляд. Апелянт зазначає, що взагалі транспортним засобом не керував, автомобіль був припаркований, що підтверджується відеозаписом, який міститься у матеріалах справи. Звертає увагу на те, що з мотивувальної частини постанови убачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а в резолютивній частині постанови суд взагалі не конкретизує за які саме дії ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення. На підставі наведеного просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , враховуючи положення ст. 294 КУпАП, це не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що апелянт належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи й від нього не надходило жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день чи заяв про розгляд справи без його участі.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №235901, 02 червня 2021 року, о 14 год 25 хв, у селі Лінці, водій ОСОБА_1 керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд проводився у встановленому законом порядку лікарем наркологом у м Ужгороді, по вул. П. Комуни, 4 А, в Закарпатському обласному наркологічному диспансері. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу про адміністративне правопорушення та від отримання його копії.
Висновком лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД» №356 від 02.06.2021 ОСОБА_2 щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння підтверджено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (метамфетамін, амфетамін). З вказаного висновку вбачається, що такий підписаний ОСОБА_1 , який не заперечував факт того, що результати проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі є достовірними (а. с. 3).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №925380, убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 4).
Рапортом старшого сержанта поліції Штеця О. І. підтверджуються обставини, викладені у вищевказаних процесуальних документах (а. с. 5).
Відеозаписом з бодікамер поліцейських зафіксовано процедуру проходження водієм ОСОБА_1 освідування на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за порушення ним приписів п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його категоричну відмову від підписання протоколу про адміністративне правопорушення та отримання копії процесуального документу (а. с. 6).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівники патрульної поліції Штець О. І. та ОСОБА_3 були упереджені при проведенні перевірки, при направленні на освідування та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікарки - нарколога КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» ОСОБА_2 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склала висновок про перебування водія у нетверезому стані, були підстави для фальсифікації вищевказаного документу щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази. Слід зазначити, що лікар, при проведенні огляду користується спеціальними знаннями, проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, та несе правову відповідальність за правильність свого висновку. На переконання апеляційного суду, лікаркою наркологом ОСОБА_2 дотримано вимоги Інструкції у частині проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейських та лікарки - нарколога у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські та лікарка при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.
При оцінці доводів апелянта про те, що наявні докази не можуть бути підставою для висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про транспортний засіб, яким начебто апелянт керував, немає даних про місце вчинення адміністративного правопорушення та пояснень ОСОБА_1 , апеляційний суд вказані твердження відхиляє з огляду на таке.
Так, дослідивши кожен окремо взятий доказ на предмет належності, достовірності та достатності, апеляційний суд вважає, що у своїй сукупності вони безумовно підтверджують той факт, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні відомості про транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 і немає даних про місце вчинення адміністративного правопорушення є такими, що спростовуються наявними доказами, у яких чітко вказано, що 02 червня 2021 року, о 14 год 25 хв, у селі Лінці, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ» н. з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога, з яким ОСОБА_1 особисто ознайомився, підтвердив це своїм підписом. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною захисту не оспорюється факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Твердження ОСОБА_1 про те, що у матеріалах справи немає ані його пояснень, ані пояснень свідків події, також відсутня розписка про відсторонення його від керування автомобілем, апеляційний суд вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги те, що на відеозаписі чітко зафіксовано, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, результат освідування позитивний, особистим підписом у медичному висновку ОСОБА_1 підтвердив, що зміст висновку йому відомий, разом з тим, своєю поведінкою водій продемонстрував, що не має наміру отримувати копії процесуальних документів.
Доводи апелянта про те, що під час направлення його на освідування та при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейські не ознайомили ОСОБА_1 з його правами, - апеляційний суд визнає недоцільними, адже такі спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи. Так, з відеозапису чітко убачається, що ОСОБА_1 на законну вимогу поліцейського добровільно погодився пройти освідування на визначення стану наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, відтак після результату огляду на пропозицію працівників поліції надати пояснення та ознайомитися зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 категорично відмовився.
При оцінці доводів апелянта щодо того, що поліцейськими була порушена процедура проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, оскільки на місці зупинки ОСОБА_1 не було запропоновано пройти такий огляд, апеляційний суд такі вважає недоцільними з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи свідчать про те, що працівники поліції діяли виключно у відповідності до підзаконних нормативних актів, які регламентують порядок та процедуру проведення огляду, зокрема такими.
Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП, норми якої є бланкетними, оскільки не встановлюють детальної процедури проходження огляду, а відсилають до підзаконних нормативно-правових актів, які деталізують положення цієї статті. Такий висновок підтверджується положеннями частини 6 цієї статті, в якій зазначено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура огляду регламентована такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).
Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення підтверджується, що на момент зупинки автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , а відтак перевірки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у поліцейського були сумніви щодо його тверезості. Тому, на виконання вимог Інструкції та відповідно до Порядку, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Медичним висновком підтверджується, що ОСОБА_1 пройшов огляд у КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ», результат якого позитивний. Тобто, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння (метамфетамін, амфетамін). Про законність процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння свідчать матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, та медичний висновок, відносно змісту якого заперечень чи зауважень ОСОБА_1 не надав.
Твердження ОСОБА_1 про те, що він транспортним засобом не керував, тому працівники поліції фактично безпідставно направили апелянта на освідування та склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - їх апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ці доводи не впливають на висновки суду першої інстанції, які є правильними та обґрунтованими, підтверджують той факт, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що вони повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для висновку про те, що водій ОСОБА_1 свідомо не дотримався вимог п. 2.9 «а» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, який згідно зі ст. 251 КУпАП є належним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що з копії постанови про накладення адміністративного стягнення та рапорту працівника поліції, які, відповідно до ст. 251 КУпАП, є допустимими доказами у справі, убачається, що транспортний засіб, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , поліцейські зупинили за порушення водієм вимог п. 2.1 (а) ПДР України. Відтак, поліцейськими було з`ясовано, що за кермом транспортного засобу перебував саме громадянин ОСОБА_1 . Будь-яких доказів, які можуть спростувати обставини, викладені у вищевказаних процесуальних документах ОСОБА_1 не надав ані в суді першої інстанції, ані до апеляційної скарги.
Не бере до уваги апеляційний суд доводи ОСОБА_1 про те, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги клопотання захисника про витребовування акту медичного огляду. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та зміст оскаржуваної постанови, апеляційний суд визнає, що доводи у цій частині не підтверджені жодним доказом. Тобто, згідно з матеріалами справи, під час розгляду справи у місцевому суді ані ОСОБА_1 , ані його захисник не зверталися з відповідним клопотанням про витребовування акту медичного огляду.
Твердження апелянта про те, що з мотивувальної частини постанови убачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а в резолютивній частині постанови суд взагалі не конкретизує за які саме дії ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційним судом визнаються безпідставними, позаяк у змісті оскаржуваної постанови конкретизовано за які саме дії ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, та який саме пункт Правил дорожнього руху України він порушив.
Обставин, які б підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування із закриттям провадження у справі за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться фактично до повторного перегляду встановлених судом першої інстанції обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван Стан