Номер провадження: 33/813/1267/22
Номер справи місцевого суду: 492/621/22
Головуючий у першій інстанції Висоцький С. О.
Доповідач Заіченко В. Л.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Заіченко В.Л., розглянувши за участю правопорушника ОСОБА_1 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 12.10.2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Арцизького району Одеської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. (одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) з позбавленням права керування транспортними засобів строком на 1 (один) рік, стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду від 12.10.2022 року незаконною та необгрунтованною, посилаючись на те, що суд не перевірив всіх доказів по справі, не дав таким доказам належної оцінки, а матеріали про адміністративне правопорушення відносно нього складені з порушенням законодавства, докази є сумнівними на недоведеними. В обгрунтування доводів зазначає, що 06.07.2022 року близько 20:10 годині їхав на автомобілі «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2 в с.Павлівка, Болградського району в напрямку м. Арциз та був зупинений працівниками поліції. Зазначає, що на запитання поліцейського, чи буде він дихати у «Драгер», ОСОБА_1 відповів відмовою, оскільки був тверезий і поспішав на навчання. Після отримання відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, працівники поліції почали складати протокол, не пояснивши йому, що за відмову передбачена відповідальність, про яку ОСОБА_1 не знав. В подальшому ОСОБА_1 погодився пройти огляд, але поліцейські зазначили, що вже є відмова. Вимоги апелянт мотивує тим, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд у медичному закладі, не надали направлення на медичний огляд, не зафіксували у протоколі технічний засіб, на який здійснювався відеозапис та не здійснювали такий запис безперервно. Також вказує, що поліцейські фактично зупинили без правових підстав, встановлених законом, не проінформували його про конкретну причину зупинки, склали протокол з порушенням в частині доказів. Такі дії поліцейських вважає недопустимими, надані докази неналежними, оскільки ОСОБА_1 самостійно поїхав до лікарні та пройшов медичний огляд, за результатами якого отримав результат токсикологічного дослідження №974 від 08.07.2022 року про відсутність алкоголю в крові. Просить постанову суду першої інстанції від 12.10.2022 року скасувати, провадження у справі закрити.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 , суддя доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП - апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 280 КУпАП - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №168599, згідно якого: «06.07.2022 року о 20:10 годині в с. Павлівка, Болградського району по вул. Центральна, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей). Від проходження обстеження на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотестер «Драгер» або в медичному закладі відмовився (зафіксовано на відео-носій), чим порушив п. 2.5 ПДР, за що встановлена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" - поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху (п.1.3 ПДР України - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, п. 1.9 ПДР України - особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством).

Дії поліцейських регламентовані нормами Наказу МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», відповідно до п. 2 розділу І якого огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Отже, на поліцейського покладається обов`язок зазначення відповідних ознак алкогольного сп`яніння в першу чергу в протоколі, який і є єдиним належним та допустимим підтвердженням таких ознак.

Відповідно до ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП - особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до п. 2.5. ПДР України - на водія покладається обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Наведена норма не містить виключень і обставин, які б надавали водію право відмовитись від такого огляду.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Тобто, об`єктивна сторона правопорушення полягає не тільки в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само і в ухиленні осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Водій ОСОБА_1 від огляду ухилився, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, а тому відповідні його дії та ознаки сп`яніння, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суддя апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння досліджена та перевірена доказами під час розгляду справи в судовому засіданні, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №168599 від 06.07.2022 року, відеозаписом, інформацією щодо перевірки документів.

Твердження апелянта, що під час розгляду справи не було з`ясовано всіх фактичних обставин справи, що відсутні допустимі та належні докази скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1ст. 130 КУпАП, суддя апеляційної інстанції до уваги не бере та враховує роз`яснення чинного законодавства, що апеляційні суди під час розгляду апеляції на рішення суду першої інстанції про притягнення особи до адміністративної відповідальності звертають увагу чи надані апелянтом до суду апеляційної інстанції будь-які інші докази на підтвердження апеляційних доводів. Якщо ж особа не доводить ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, то суди доходять висновку, що сама собою незгода апелянта з даними адміністративного провадження, на підставі яких було ухвалено оскаржувану постанову суду, не є правовою підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено доказів на підтвердження апеляційних доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, належних та допустимих доказів щодо закриття справи у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення також до апеляційного суду не надано.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Суддя апеляційного суду не приймає до уваги як належний та допустимий доказ результат токсикологічного дослідження №974 від 08.07.2022 року, який наданий ОСОБА_1 , поскільки забір біологічного матеріалу для обстеження (крові) був проведений о 23:00 годині 06 липня 2022 року тобто після спливу 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення (зупинки ОСОБА_1 інспектором СРПП ВП№1 Болградського РВП о 20:10 годині.).

Доводи апелянта щодо того, що працівники поліції не зафіксували у протоколі технічний засіб, на який здійснювався відеозапис та не здійснювали такий запис безперервно, що поліцейські фактично зупинили ОСОБА_1 без правових підстав, встановлених законом, не проінформували його про конкретну причину зупинки, склали протокол з порушенням в частині доказів - не спростовуютьнаявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Факт відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, становить самостійний склад адміністративного правопорушення та не залежить від встановлення факту наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння водія, а протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №168599 від 06.07.2022 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, обов`язковий процесуальний документ та займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити апелянту, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Керування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху - водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення Європейського суд з прав людини у складі його Великої палати, справа "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства").

Доходжу висновку, що суд першої інстанції належним чином врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, обставини у відповідності до вимог ст. 34, ст. 35 КУпАП та обґрунтовано обрав вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що співвідноситься з вчиненим правопорушенням та цілком відповідає меті адміністративного стягнення, передбаченій у ст. 23 КупАП та вимогам Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналізуючи сукупність обставин та доводів, наведених та зазначених особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, доводи щодо скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та є такими, спростовуються матеріалами адміністративної справи.

Постанова суду від 12.10.2022 року відповідає вимогам закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для скасування цієї постанови суддя не вбачає, у зв`язку із чим залишає постанову без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 294, 295 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Болградського районного суду Одеської області від 12.10.2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобів строком на 1 (один) рік - без зміни.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОДЕСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.Л. ЗАІЧЕНКО