ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/9987/21 Номер провадження 33/814/1401/22Головуючий у 1-й інстанції Логвінова О.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Володимира Борисовича, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Володимира Борисовича на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винном у тому, що 19.10.2021 року о 05 год. 23 хв. в м. Харків по просп. Московському, буд. 302-12 він керував автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Глущенко Володимир Борисович,, подавши апеляційну скаргу, в якій просива скасувати постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2022 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом після складання першого протоколу серії ДПР18№025606, оскільки він в цей час перебував у своєму автомобілі та чекав на знайомого, який би його відвіз, так як розумів, що поліцейські за ним спостерігають, тож і не рухався.

Крім того, скаржник стверджує, що в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте вони не містять жодних даних про те, що останній керував транспортним засобом в зазначені в протоколі час та місці.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт також зазначає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи є переривчастим, складається зі шматків відеофайлів, в подальшому поліцейський, не вчиняючи жодних дій, направлених на встановлення ознак алкогольного сп`яніння, які зазначені у протоколі та не роз`яснив ОСОБА_1 прав, передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що про розгляд справи на 14.09.2022 року він не був повідомлений, про існування оскаржуваної постанови захисник ОСОБА_1 дізнався 22.09.2022 року переглядаючи ЄДРСР. Того ж дня він подав до Київського районного суду м. Полтави заяву про надання копії постанови від 14.09.2022 року, яку отримав 23.09.2022 року, після чого ним 29.09.2022 року подано апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Враховуючи те, що ані особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ані його захисник адвокат Глущенко В.Б., не брали участі в судовому засіданні під час розгляду справи, а матеріалами справи підтверджується твердження апелянта щодо зазначених обставин, подана ним 29.09.2022 року апеляційна скарга підлягає розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2021 року о 05 год. 23 хв. в м. Харків по просп. Московському, буд. 302-12 ОСОБА_1 керував автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ №189797 від 19.10.2021 року, поясненнями свідків, направленням до медичного закладу.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів справи, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог законодавства.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп?яніння або за ухилення від проходження медичного огляду на стан сп?яніння. Із суб`єктивної сторони дії особи повинні бути вчиненні у формі прямого умислу.

Згідно із п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-, і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

З наданого відеозапису вбачається, що виконання професійних обов`язків поліцейських із оформлення матеріалів адміністративного правопорушення відбувається 19.10.2021 року з 01:44 год. по 03:17 год. Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №189797 від 19.10.2021 року зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння в м. Харків, пр-т Московський, 302-12 о 05 год. 23 хв., що ніяким чином не вбачається із доданого до матеріалів справи відеозапису.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом 19.10.2021 року о 05:23 год., письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не можуть бути взяті до уваги.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтується на припущеннях. Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року), «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013 року), слід виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладеним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 13.06.1994 у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», Суд зазначив, що п.2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Досліджуючи матеріали справи доходжу висновку, що останні не містять належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В той же час доводи апеляційної скарги підтверджуються в сукупності наявними в справі доказами та поясненнями свідка ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи та прийшов до передчасних і необґрунтованих висновків, щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Апеляційний суд, провівши аналіз усіх доказів, наявних у матеріалах справи, надавши оцінку діям працівників поліції в аспекті дотримання вимог ст. 266 КпАП України, погоджується з доводами апеляційної скарги, що матеріали справи не містять належних, достатніх і допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому дій, що в свою чергу виключає наявність підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2022 року задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвоката Глущенка Володимира Борисовича строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Володимира Борисовича задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України скасувати.

Прийняти нове рішення, яким провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин