Провадження № 3/734/1292/22 Справа № 734/2025/22
ПОСТАНОВА

іменем України

13 грудня 2022 року смт. Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Іванюк Т.І., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу серії ААД № 145782 від 18 вересня 2022 року встановлено, що 18 вересня 2022 року о 11 годині 30 хвилин в с. Кіпті Чернігівського району Чернігівської області 98 км на автодорозі М-01 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки TOYOTA RAV4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Неповнолітній ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

13 грудня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Лабадіним Ігорем Олексійовичем в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 подано клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування зазначив наступне.

Згідно протоколу серії ААД № 145782, складеного 18 вересня 2022 року о 11 годині 45 хвилин відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , останній обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, що виразилось у керуванні транспортним засобом без посвідчення водія, тобто порушенні п. 2.1 ПДР України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

За ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення . Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки кримінальним обвинуваченням у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа Лучанінов проти України рішення від 09.06.2011р., заява №16347/02, «Гурепка проти України»). У рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

У справі Малофєєва проти Росії (рішення від 30.05.2013р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Також суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Міжнародна Конвенція про права дитини від 20.11.1989 р., що була ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789- XII, містить визначення, відповідно до якого "дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку". При цьому відповідно До законодавства України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою - у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Конвенції про права дитини, кожна дитина, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство чи звинувачується в його порушенні, мала, зокрема, принаймні такі гарантії: презумпцію невинності, поки її вина не буде доведена згідно із законом; негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, а у випадку необхідності, через її батьків чи законних опікунів, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту.

Неповнолітні є однією з найнезахищеніших верств населення, що обумовлює необхідність створення особливих умов для забезпечення та реалізації їхніх прав.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч. 2 ст. 53 КК України. До таких загальних засад, серед іншого, відноситься забезпечення права на захист неповнолітнім особам починаючи з моменту складання щодо них протоколу про адміністративне правопорушення, у тому числі обов`язкове залучення батьків як законних представників неповнолітнього, а також особливий порядок здійснення провадження щодо такої категорії осіб.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, відповідно до ст. 245 КУпАП, з`ясування обставин справи має бути всебічним, повним і об`єктивним.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте, як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому відсутні відомості щодо залучення захисника та законного представника неповнолітнього обвинуваченого, що вказує на грубе порушення зазначених вище прав неповнолітнього. Наслідком таких порушень прав неповнолітнього є визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом у контексті положень ч. 2 ст. 6 Конвенції та ст. 40 Конвенції про права дитини, а також недопустимість як доказу відеозапису, який є похідним від протоколу.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він складений 18 вересня 2022 року у с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області. Місце вчинення правопорушення також зазначено с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області.

Водночас відповідно до Постанови Верховної Ради України № 3650 від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій Березнянської селищної, Гончарівської селищної, Городнянської міської, Деснянської селищної, Добрянської селищної, Іванівської сільської, Киїнської сільської, Киселівської сільської, Кіптівської сільської, Козелецької селищної, Куликівської селищної, Любецької селищної, Михайло-Коцюбинської селищної, Новобілоуської сільської, Олишівської селищної, Остерської міської, Ріпкинської селищної, Седнівської селищної, Тупичівської сільської, Чернігівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України (п.1 п.п.25). Разом з тим, згідно п. 3 названої Постанови, Козелецький район Чернігівської області ліквідовано.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , зазначено місце його складання та місце вчинення правопорушення, яких не існує. Таке порушення також тягне за собою недопустимість як доказу протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних та допустимих джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, приводить до висновку що факт вчинення правопорушення неповнолітнім ОСОБА_1 поза розумним сумнівом не доведено, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 126 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події і складу правопорушення. Таким чином, адвокат Лабадін І.О. просить суд закрити провадження у справі № 734/2025/22 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, ознайомившись із клопотанням адвоката Лабадіна І.О., дійшов висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, до адміністративної відповідальності притягається особа, якій на момент вчинення правопорушення виповнилось повних 16 років.

Відповідно до ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми …, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Хоча у КУпАП і відсутнє визначення поняття неповнолітні, але ст. 13 цього ж кодексу передбачає відповідальність неповнолітніх, до яких, як можна зрозуміти, відносять осіб віком від 16 до 18 років. Своєрідність неповнолітніх як спеціального суб`єкта адміністративної відповідальності, передусім, полягає у тому фізичному (календарному) віці, який обумовлює психічний та фізіологічний розвиток особистості, набуття нею певних знань, навичок та вмінь, що дає змогу усвідомлювати суспільну небезпечність своїх дій та керувати ними.

Істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітнього правопорушника набуває можливість участі його батьків або законних представників при першому поясненні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому існує потреба у визначенні процедури залучення батьків неповнолітнього до участі у провадженні у справі - повідомлення батьків неповнолітнього правопорушника або інших осіб в якості його законних представників та виклик для складання протоколу або залучення їх у якості законних представників, можливість участі яких передбачена ст. 270 КУпАП, що також відображено у ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію».

Так, змістом ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Однак, в порушення вимог ст. 270 КУпАП та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський, встановивши що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, була неповнолітньою, не забезпечив участь його законного представника чи захисника, під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити, шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Відтак, докази по справі відносно неповнолітнього, здобуті поліцейським з порушенням вимог ст.ст. 251, 270 КУпАП, а саме: під час збирання доказів не залучено законного представника чи захисника, тобто з порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього, а тому, є недопустимими.

Оскільки всі докази у даній справі були здобуті працівниками поліції з порушенням вимог ст.ст. 251, 270 КУпАП, а саме без участі законного представника чи захисника неповнолітнього, тобто з порушенням права на захист останнього, то всі зібрані по справі докази в обґрунтування винуватості неповнолітнього у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП - є недопустимими.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з наведеним, суддя вважає за необхідне провадження по справі щодо неповнолітнього ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП через недопустимість доказів в обґрунтування його винуватості у вчиненні вказаного правопорушення, у зв`язку з отриманням їх з порушенням права неповнолітнього на захист.

Керуючись ст.ст. 126 ч. 2, 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 266, 268, 284 ч. 3, 287, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП щодо неповнолітнього ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Суддя: