ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 Справа №607/17029/22

Провадження №3/607/8019/2022

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Делікатна Л.В., розглянувши матеріали, які надійшли із Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №348299 від 17 листопада 2022 року, громадянин ОСОБА_1 17 листопада 2022 року в нічний час із 22 год. до 08 год. гучно розмовляв в квартирі, кричав та не дотримувався тиші у будинку, чим порушував спокій громадян та вимоги ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та громадський порядок.

ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП не з`явився, однак про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №348299. Враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, вважаю за можливе розглядати справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною другою статті 182 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, вчинене особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення.

Стаття 182 КУпАП, є бланкетною нормою права, яка не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Крім цього, у статті 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», яка регулює захист населення від шкідливого впливу шуму, передбачено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров`я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов`язані, зокрема, вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в жилих будинках і на прибудинкових територіях.

Тобто, відповідальність виникає у разі перевищення рівнів шуму, встановлених санітарними нормами.

Державні санітарні норми допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови визначено наказом Міністерства охорони здоров`я України № 463 від 22 лютого 2019 року.

Вказаними санітарними нормами встановлено допустимі рівні шуму в залежності від призначення приміщень і території з урахуванням часу доби, рівня звуку (дБА), критеріїв шуму NC.

Встановлення, доведення і підтвердження відповідними документами факту перевищення допустимого рівня шуму є обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності за статтею 182 КУпАП, проте таких документів до протоколу серії ВАВ №348299 не долучено.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку на органи поліції.

Проте достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП, суду надано не було.

Так, зокрема особою, яка склала протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП в якості доказів долучено:

- відеозапис із нагрудної камери поліцейського (файл export-zkpir.mp4), оглядом якого не підтверджується факт того, що ОСОБА_1 гучно розмовляв в квартирі, кричав та не дотримувався тиші у будинку;

- рапорт поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Горошко В.В. від 09 листопада 2022 року, в якому зафіксовано суть правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 . Вказаний рапорт не може слугувати однозначним доказом винуватості особи, оскільки об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив зазначене у протоколі правопорушення, матеріали справи не містять;

- постанову серії ГАБ №639702 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП від 02 травня 2022 року;

Інших доказів, що стосуються даної справи, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено.

Також, протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, які перевірені за допомогою інших доказів, не підтвердили факт порушення ОСОБА_1 вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду із прав людини, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд, оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КУпАП, у зв`язку з чим провадження в справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 7, 182, 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 182 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої вона винесена, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

CуддяЛ. В. Делікатна