Справа № 559/55/22
Номер провадження 3/559/97/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року місто Дубно Рівненська область

Cуддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В.,

за участі захисника особи яка притягається до адміністравтивної відповідальності адвоката Шевчука В.М.,

розглянувши матеріали, які надійшли від УПП в Рівненській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , жит. АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

10.01.2022 з УПП в Рівненській області ДПП надійшли до Дубенського міськрайонного суду матеріали притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 .

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення від 31.12.2021 серії ДПР18 №304541, 31.12.2021 о 00 год. 46 хв. в Рівненській області, Дубенському районі в с.Стара Носовиця по вул. Кременецька, 25б, водій ОСОБА_1 керував т/з «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння(запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest №0443» та проведення такого огляду у медичному закладі, відмовився у присутності 2-х свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Своїми діями, що виразились в порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час складання протоколу йому роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, та зміст ст. 63 Конституції України, зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення він не надавав, дії працівників поліції не оскаржував.

В судові засідання ОСОБА_1 не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлявся вчасно, належним чином, згідно повідомлення його захисника адвоката Шевчука В.М. останній в судове засідання з`явитися не має можливості, оскільки перебуває закордоном, тому просить розгляд справи проводити за відсутності ОСОБА_1 .

В судові засідання, за клопотанням сторони захисту(а.с.18) неодноразово викликалися свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та . ОСОБА_4 , а також працівник поліції Максимчук Ю.А.(а.с.22-24,26,34,37-39,42,43,44,47-49,55-56,57-58,59,60-61,62-63,69-70,71,75), однак до суду жодного разу не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, враховуючи, що сторона захисну, за ініціативи якої, дані свідки викликалися, не наполягала на їх повторному виклику, розгляд справи проводиться за їх відсутності.

Також, за клопотанням сторони захисту (а.с.18), судом 27.01.2022 та повторно 15.02.2022, направлялися запити до УПП в Рівненській області про надання відеозаписів в тому числі, з нагрудної камери (бодікамери) інспектора поліції, де зафіксовано обставини викладені у протоколі від 31.12.2021 серії ДПР18 №304541, зокрема, складання протоколу працівником поліції та оформлення матеріалів(а.с.24,26,34). Згідно відповідей наданих УПП в Рівненській області ДПП, у зв`язку із технічними можливостями з урахуванням Наказу МВС України від 08.02.2019 №1026, надати запитуваний відеозапис неможливо(а.с.40,53).

За наведених обставин, є можливим розглянути справу у відсутності порушника, за участі його захисника та на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенню ст. 268 КУпАП, а також, судом не вбачається необхідності у повторному виклику свідків.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.М. просив розгляд справи проводити за відсутності його підзахисного, по суті справи пояснив, що ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнає, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено із порушеннями встановленого порядку, факт керування транспортним засобом заперечує. В решті захисник надав пояснення згідно поданого клопотання (а.с.64-66), просив провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази як кожен окремо, та і в їх сукупності, заслухавши пояснення захисника, приходжу до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.9 Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року з подальшими змінами, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння теж утворює склад правопорушення згідно п.2.5 зазначених Правил.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Розглянувши зазначену справу про адміністративне правопорушення та на підставі зібраних у справі доказів суд вважає, що при складанні адміністративного матеріалу працівниками поліції не було допущено неповноту чи необ`єктивність в оцінюванні дій правопорушника. Судом не було виявлено порушень при зібранні матеріалів для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час оформлення матеріалів та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України 09.11.2015№ 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858(далі-Інструкція) пунктом 2 передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.3 вказаної інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

З метою встановлення всіх обставин справи, в судовому засіданні, було оглянуто диск з відеозаписом подій та обставин, зазначених у протоколі серії ДПР18 №304541 від 31.12.2021(а.с.8).

При огляді диску встановлено, що він містить 2 файли (відеозаписи).

При огляді файлу , встановлено, що його вмістом є відеозапис з камери відеореєстратора, на якому зафіксовано рух автомобіля «Skoda Octavia», його зупинку, та те, як з нього виходять два чоловіки.

При огляді файлу video_2022-01-04_11-29-30 встановлено, що його вмістом є відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, де зафіксовано автомобіль патрульної поліції під`їжджає до автомобіля «Skoda Octavia», працівник поліції підходить до водія та пасажира даного автомобіля автомобіля, а також хід розмови працівників поліції із водієм автомобіля та пасажиром. Варто зазначити, що ОСОБА_1 під час розмови із працівниками поліції веде себе зухвало, як і його пасажир. Окрім того, ОСОБА_1 відмовляється надавати працівникам поліції документи, що посвідчують особу та заперечує факт керування транспортним засобом, хоча і запитує працівників про причину зупинки його транспортного засобу. За зовнішніми ознаками та з поведінки ОСОБА_1 вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння.

Отже, переглянуті в судовому засіданні вище викладені відеозаписи підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.254 КУпАП.

В протоколі, відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, в графі "дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення" викладена суть адміністративного правопорушення, яка відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у ч. 1 ст.130 КУпАП, за якою складено протокол.

Протокол про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 складений на бланку відповідного зразка з серійним номером ДПР18 №304541 від 31.12.2021 уповноваженою на те особою інспектором взводу №4 батальйону УПП в Рівненській області лейтенантом поліції Максимчук Юлією Анатоліївною, в ньому викладена суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин, він містить інформацію про свідків, підпис працівника поліції, від підпису протоколу та отримання його копії ОСОБА_1 відмовився (а.с.1).

Відповідно до норм діючого законодавства, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Між тим, жодних клопотань щодо незгоди з діями працівників поліції з приводу незаконного складання протоколу під час складання протоколу, ОСОБА_1 не викладено та не заявлено.

Окрім того, вина ОСОБА_1 підтверджується іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

-актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого, огляд проводився у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук; від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився; свідки огляду: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , акт огляу містить підписи даних свідків, окрім того, дані свідки зазначені у протоколі ДПР18 №304541 від 31.12.2021(а.с.3);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31.12.2021 01 год. 30 хв., згідно якого ОСОБА_1 направлено до КЗ «Дубенська центральна районна лікарня» у зв`язку із виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. До медичного закладу ОСОБА_1 не доставлявся (а.с.4);

-поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких, вони були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №304541 від 31.12.2021, в їхній присутності. На вимогу інспектора поліції водій ОСОБА_1 відмовився пройти медичний огляд на факт вживання газоаналізатора «Alcotest Drager №0443» та у медичному закладі КЗ «Дубенська центральна районна лікарня»(а.с.5).

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що під час патрулювання був виявлений автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , після зупинки, за допомогою проблискових маячків, транспортного засобу у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам закону.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення суду не надано.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі і підстав для закриття провадження у даній справі судом не встановлено.

Оцінюючи інші доводи сторони захисту, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Відповідно до ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Дотримуючись вищевказаних вимог чинного законодавства, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, суд дійшов висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 247, ст. 283, ст. 284, ст. 294 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцяти тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , судовий збір в дохід держави в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області.

Суддя Р.В.Ралець