Справа №592/4422/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Онайко Р. А.
Номер провадження 33/816/277/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/4422/22 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.07.2022, якою провадження у справі за ст. 124 КУпАП відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1

закрито за відсутністю в її діях складу правопорушення,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

потерпілого - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - адвоката Грищука Д. В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката Кругляка В. В.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки висновок суду про відсутність в діях останньої складу правопорушення є необгрунтованим і не відповідає фактичним обставинам справи.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.07.2022 провадження у справі за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 074177 від 11.07.2022, 19.06.2022 о 19:40 в м. Суми по вул. Іллінська в районі буд. № 51/1 ОСОБА_4 , керуючи т/з Hyundai н. з. НОМЕР_1 , не була уважна, під час зміни напрямку руху не переконалася, що це буде безпечно та не створить перешкод в русі іншим учасникам, допустила зіткнення з мотоциклом Honda н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . В результаті зіткнення т/з отримали механічні пошкодження, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження. Вказаними діями ОСОБА_4 порушила вимоги п. 2.3 б), 10.1 ПДР.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що наявними доказами не доведений факт вчинення ОСОБА_4 порушень п. 2.3 б), 10.1 ПДР 19.06.2022 о 19:40 при зміні напрямку руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, як про це зазначено в протоколі.

Вислухавши доводи потерпілого ОСОБА_3 , його представника Грищука Д. В., які підтримали апеляційну скаргу, доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та її захисника Кругляка В. В. про залишення постанови судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Здійснивши розгляд протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 074177 від 11.07.2022, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що фактично в діях ОСОБА_4 вбачається порушення пунктів ПДР не 2.3 б), 10.1, а 10.2, оскільки вона виїжджала з місця стоянки і допустила зіткнення з мотоциклом, але порушення якого в протоколі не зазначено, а суд не уповноважений вирішувати питання про можливе порушення нею цього пункту ПДР.

Разом з тим, рішення судді суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за вказаних вище підстав не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на вимогах законодавства України про адміністративні правопорушення.

Зокрема, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність, яка настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності, а згідно ст. 124 КУпАП відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, крім іншого, т/з. При цьому зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно протоколу серії ААД № 074177 від 11.07.2022, 19.06.2022 о 19:40 в м. Суми по вул. Іллінська в районі буд. № 51/1 ОСОБА_4 , керуючи т/з Hyundai н. з. НОМЕР_1 , не була уважна, під час зміни напрямку руху не переконалася, що це буде безпечно та не створить перешкод в русі іншим учасникам, допустила зіткнення з мотоциклом Honda н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження.

Як підставу для складання протоколу працівником поліції вказано порушення ОСОБА_4 п. 2.3 б), 10.1 ПДР, згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини справи повністю охоплюються як приписами п. 2.3 б), 10.1 ПДР, так і диспозицією ст. 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_4 під час зміни напрямку руху (початок руху, виїзд з місця стоянки та пересікання смуги зустрічного руху одночасно тощо) не переконалася, що це буде безпечно та не створить перешкод в русі іншим учасникам руху (у тому числі і потерпілому).

Пункт 10.2 ПДР визначає дії водія при виїзді на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, а саме, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, ОСОБА_4 виїжджала з місця стоянки та не надала дороги мотоциклу під керуванням потерпілого, але зазначення працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення саме пунктів 2.3 б), 10.1 ПДР, а не 10.2 ПДР не спростовує наявності в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, оскільки остання повинна була керуватися як п. 10.1, так і п. 10.2 ПДР, кожен з яких визначає дії водія при початку руху та зміні його напрямку, ці пункти ПДР не суперечать один одному, а єдиною відмінністю між ними є лише та обставина, що п. 10.2 є більш спеціальним правилом відносно п. 10.1 та регулює дії водія в конкретній дорожній обстановці (є спеціальною нормою відносно загальних норм).

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V). При цьому «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку» (п. 31 рішення ЄСПЛ від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення ЄСПЛ від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення ЄСПЛ від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, зазначення п. 2.3 б), 10.1 ПДР у протоколі серії ААД № 074177 від 11.07.2022, за встановлених вище обставин у даній конкретній справі, на переконання апеляційного суду, суттєво не впливає на встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення і визнання протоколу неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а зібрані докази - недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод потерпілого ОСОБА_3 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 . При цьому порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. У справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати - ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Як суддя суду першої, так і суддя суду апеляційної інстанцій не має права самостійно редагувати викладені в протоколі обставини вчинення адміністративного правопорушення, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).

Тобто, вказана вище правова позиція ЄСПЛ стосується випадків, коли уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення особи на власний розсуд визначають підпункт пункту чи пункт ПДР або ж у інший спосіб редагують фабулу адміністративного правопорушення, що не має відношення до фактичних обставин даної справи, коли не порушується «принцип правової визначеності» і особа, яка керує т/з, апріорі повинна знати та виконувати правила дорожнього руху, в тому числі і п. 2.3 б), 10.1 ПДР. В цій ситуації наявність в протоколі п. 2.3 б), 10.1 ПДР не є недоліком, а навпаки, відображає суть та істотні ознаки складу правопорушення. При цьому апеляційний суд враховує і позицію потерпілого та його представника, які є у даній справі «стороною обвинувачення» de facto у контексті рішень ЄСПЛ та норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Апеляційний суд зауважує, що при дотриманні ОСОБА_4 як водієм т/з приписів п. 2.3 б), 10.1 ПДР унеможливило у даній конкретній дорожній ситуації зіткнення т/з та їх пошкодження, тобто ДТП, що й свідчить про правильність й достатність кваліфікації її дій за п. 2.3 б), 10.1 ПДР.

Крім того, фабула адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка викладена у протоколі серії ААД № 074177 від 11.07.2022, як зазначалось вище, відображає всі істотні ознаки цього складу правопорушення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 19.06.2022 о 19:40 в м. Суми по вул. Іллінська в районі буд. № 51/1 ОСОБА_4 , керуючи т/з Hyundai н. з. НОМЕР_1 , не була уважна, під час зміни напрямку руху не переконалася, що це буде безпечно та не створить перешкод в русі іншим учасникам, допустила зіткнення з мотоциклом Honda н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 2.3 б), 10.1 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- схемою місця ДТП до від 19.06.2022, на якій зафіксовано дорожню обстановку після зіткнення т/з Hyundai н. з. НОМЕР_1 та Honda н. з. НОМЕР_2 ;

- показаннями потерпілого ОСОБА_3 , згідно яких 19.06.2022 близько 20:45 він керував т/з Honda н. з. НОМЕР_2 по вул. Іллінській в м. Суми та побачив, що на проїжджу частину з правої сторони виїжджав автомобіль, який вже перебував на смузі зустрічного руху. Він одразу застосував гальмування, однак уникнути зіткнення не вдалося;

- аналогічним письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 , яка перебувала в якості пасажира на т/з Honda н. з. НОМЕР_2 ;

- показаннями ОСОБА_4 , яка визнала викладені в протоколі обставини вчинення ДТП.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Доводи сторони захисту відносно того, що ОСОБА_4 порушила інші вимоги ПДР, ніж ті, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки цім обставинам вже надана оцінка, про що відповідні мотиви наведені вище.

Зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення часу його вчинення - 19:40, хоча згідно наявних у справі доказів правопорушення вчинено близько 20:45, ніяк не впливає на доведеність вини ОСОБА_4 , оскільки дата є вірною, а час вчинення ДТП приблизно співпадає, враховуючи при цьому те, що протокол складений через три тижні після події.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги потерпілого у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а судове рішення підлягає скасування з цих підстав.

Однак, згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи відповідно до КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате - підлягає закриттю (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Зважаючи на те, що правопорушення вчинене 19.06.2022, то строк накладення стягнення сплинув 19.09.2022, внаслідок чого після скасування постанови судді суду першої інстанції від 29.07.2022 провадження у справі стосовно ОСОБА_4 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, а апеляційна скарга за цих обставин - частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.07.2022 відносно ОСОБА_2 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов