ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 Справа №607/17088/22 Провадження №3/607/8051/2022 м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Царук І.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Войнарського А.Й., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Колодіївка Підволочиського району Тернопільської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , вдови, працюючої технічним працівником в ДНЗ №2,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №853665 від 22.11.2022, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що вона 22.11.2022 близько 18-ої год., перебуваючи за місцем спільного проживання вчиняла відносно своєї невістки ОСОБА_2 в присутності дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображала нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, принижувала честь та гідність, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих. Вказаними діями, на думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушила вимоги пп.2 п.1 ст.1 р.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захиснику - адвокату Войнарському А.Й. роз`яснені права, передбачені ст.ст.268, 271 КУпАП.

При розгляді справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не визнала. Пояснила, що 22.11.2022 ввечері між нею та невісткою ОСОБА_2 за місцем спільного проживання відбулася побутова сварка, однак жодних протиправних дій, в тому числі тих, які ставляться їй у провину згідно складеного протоколу, вона не вчиняла. Також просила врахувати, що на даний час вона примирилася з невісткою ОСОБА_2 .

Захисник ОСОБА_1 адвокат Войнарський А.Й. в судовому засіданні, посилаючись на те, що за викладених у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі обставин, між нею та її невісткою ОСОБА_2 відбулася сварка, без настання, передбачених положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» негативних наслідків для психічного стану потерпілої, просив провадження у справі щодо ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях події і складу даного адміністративного правопорушення.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 повідомила, що дійсно проживає разом з ОСОБА_1 , яка являється їй свекрухою, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказала, що, хоча між нею та її свекрухою ОСОБА_1 22.11.2022 близько 18-ої год. дійсно мала місце сварка, втім така не завдала шкоди ні її, ані психічному здоров`ю її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Під час розгляду справи ОСОБА_2 підтвердила факт примирення з ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Войнарського А.Й., потерпілої ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином вказаним Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Таким чином, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Згідно пп.2 п.1 ст.1 р.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Таким чином, відповідно до вказаної норми Закону дитина вважається постраждалою від домашнього насильства виключно у випадках, коли вона зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи суд враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП і не може бути перекладено на суд. Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Як видно, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №853665 від 22.11.2022; письмові заяву та пояснення ОСОБА_2 від 22.11.2022; додаток до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства - форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.11.2022; ксерокопію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №162115 від 22.11.2022; електронний рапорт працівника УПП в Тернопільській області ДПП (витяг з ІПНП України) від 23.11.2022; рапорт поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Хміль В.Б. від 22.11.2022.

Однак, на переконання суду, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки не містять належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню в даній справі.

Так, суд не приймає до уваги долучені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №853665 від 22.11.2022 письмову заяву та пояснення ОСОБА_2 від 22.11.2022, як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства, оскільки потерпіла ОСОБА_2 було безпосередньо допитана у суді та в усному порядку надала свої пояснення відносно викладених у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі обставин.

Наявні в матеріалах справи електронний рапорт працівника УПП в Тернопільській області ДПП (витяг з ІПНП України) від 23.11.2022 та рапорт поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Хміль В.Б. від 22.11.2022 не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, оскільки не є належними доказами у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, та відносяться до внутрішніх службових документів органів Національної поліції.

Додаток до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства - форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.11.2022 та ксерокопія термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №162115 від 22.11.2022, долучені до матеріалів справи, також не можуть розцінюватись судом як докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке ставиться їй у провину, оскільки такі не підтверджують обставин, викладених у складеному щодо неї протоколі про адміністративне правопорушення.

Як видно, будь-яких інших належних та допустимих доказів, на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в контексті положень ст.251 КУпАП, у матеріалах справи немає.

До того ж суд враховує, що 22.11.2022 близько 18-ої год. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася сварка, що і не заперечувалось ними під час розгляду справи в суді, яка з урахуванням положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не може кваліфікуватись як домашнє насильство, оскільки не призвела до негативних наслідків для психічного стану потерпілої, що обов`язково підлягає встановленню відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 вказаного Закону.

При встановленні наявності в діях ОСОБА_1 , які мали місце 22.11.2022 близько 18-ої год. порушення вимог пп.2 п.1 ст.1 р.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд враховує надані потерпілою ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснення про те, що внаслідок дій ОСОБА_1 , які мали місце 22.11.2022 близько 18-ої год. за адресою: АДРЕСА_1 , шкоди психічному здоров`ю її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдано не було.

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Враховуючи викладене та, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд доходить висновку про відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів, які б доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

CуддяІ. М. Царук