ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/7102/22

провадження № 3/0285/5332/22

23 грудня 2022 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О.,

розглянувши матеріали справи, яка надійшла

від Новоград-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянки України,

яка проживає по АДРЕСА_1

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу, ОСОБА_2 18.12.2022 близько 18:20 год. по АДРЕСА_1 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинила домашнє психологічне насильство відносно чоловіка ОСОБА_4 , а саме: висловлювалась нецензурною лексикою та влаштувала сварку, чим могла спричинити їй психологічну травму.

Розгляд справи, у відповідності до ч.2 ст.277 КУпАП, проведено в день надходження адміністративних матеріалів за відсутності особи, відносно якої вони складені.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Одним із завдань КУпАП є охорона прав і свобод громадян; ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст.173-2 КУпАП, насильство в сім`ї це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Інші дії не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В судовому засіданні були досліджені матеріали справи, зокрема на підтвердження винності ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, поліцією надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №329495;

електронний рапорт реагування патрульної поліції про отримане повідомлення про домашнє насильство;

протокол прийняття заяви про порушення від ОСОБА_4 ,

та письмові пояснення останнього.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» наголошував, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишають місце сумнівам.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство саме відносно своєї дитини, а надані суду докази не свідчать про те, що її дії підпадають під ознаки вказаного адміністративного правопорушення, та викликають розумні сумніви, наявність яких не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення Суду у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Той факт, що ОСОБА_2 вчинила сварку зі своїм чоловіком в присутності доньки, не свідчить про те, що останній завдана чи могла бути завдана психологічна травма у зв`язку з цим. Надана доказова база «є суперечливою», що не дає правових підстав для встановлення обставин, викладених у процесуальному документі, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на його складання, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумних сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Всі перераховані вище обставини у своїй сукупності дають суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 у зазначені в протоколі час та місці дійсно вчинила психологічне насильство відносно неповнолітньої доньки, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження його винуватості у вчиненому адміністративному правопорушенні. Відтак, вважаю, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.9, 247 п.1, 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин