Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст. 483 МКУ Доповідач Радченко С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Радченко С.В., за участі: особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 06 вересня 2022 року, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.483 ч.1 Митного Кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 06 вересня 2022 року, з врахуванням постанови цього ж суду від 21.11.2022 року про виправлення описки, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару, що становить 302100 гривень 30 копійок з конфіскацією предметів порушення митних правил, а саме: автомобіля марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави в особі ДСА України судовий збір в розмірі 454 гривні.

З постанови суду вбачається, що 08.06.2021 Київською митницею Держмитслужби отримано лист Державної митної служби України від 08.06.2021 №15/15-02/7.8/1991, яким надіслано відповідь митних органів Королівства Швеція на запит про надання адміністративної допомоги стосовно перевірки автентичності документів, що надавалися при ввезенні на митну територію України та митному оформленні автомобіля марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 . Вказаним листом направлено копії документів, на підставі яких вищевказаний транспортний засіб експортувався з території Королівства Швеція до України. У відповідності до інформації, наявної в АСМО «Інспектор», встановлено, що 01 березня 2020 року громадянин України ОСОБА_1 через пункт пропуску «Ягодин - Дорогуск» митного посту «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби, ввіз на митну територію України товар, а саме: «автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . У якості підстави для переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України громадянин ОСОБА_1 подав митним органам України свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21.02.2020 року, видане компетентними органами Королівства Швеція, рахунок-фактуру №1200 від 27.02.2020, виданий компанією «JZ Bil AB», Sidensvansvagen 79, 192 55 Sollentuna (продавець), згідно якого автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 був реалізований для громадянина України ОСОБА_2 . Вартість зазначеного транспортного засобу відповідно до рахунку-фактури №1200 від 27.02.2020 становить 97 000 шведських крон. 04 березня 2020 року посадовою особою митного поста «Житомир» Київської митниці Держмитслужби за митною декларацією типу ІМ40ДЕ UA100530/2020/013318, проведено митне оформлення товару: «легковий автомобіль : -марка - HYUNDAI-модель- SANTA FE-колір - сірий-номер кузова - НОМЕР_1 -тип двигуна дизель-загальна кількість місць - 5-робочий об`єм циліндрів двигуна-2199см3-колісна формула-4х4 -тип кузова - універсал-такий, що був в використанні-призначення - пасажирський-модельний рік виготовлення -2015р-календарний рік виготовлення - 2015р-дата першої реєстрації - 24.04.2015р-країна виробництва KR», який відповідно до рахунку-фактури №1200 від 27.02.2020 слідував на адресу « ОСОБА_3 » (особа відповідальна за фінансове врегулювання), за ціною 97 000 шведських крон (або еквівалент 246 962 гривні за курсом НБУ на час переміщення транспортного засобу через митний кордон України). Водночас, за результатом опрацювання інформації та копій документів, наданих митними органами Королівства Швеція, встановлено, що автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 , придбано у компанії «JZ Bil AB» громадянином України ОСОБА_4 за ціною 12 300 доларів США згідно рахунку-фактури №1151 від 18.02.2020 (або еквівалент 302 100,30 гривень за курсом НБУ на час переміщення транспортного засобу через митний кордон України). Громадянин України ОСОБА_1 під час ввезення на митну території України товару автомобіля марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 надав митним органам України рахунок-фактуру №1200 від 27.02.2020 з ціною 97 000 шведських крон, який компанія «JZ Bil AB», Sidensvansvagen 79, 192 55 Sollentuna, не видавала. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення товару, а саме: автомобіля марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 , вартістю 12 300 доларів США через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення документів, що містять неправдиві відомості щодо, покупця (одержувача) товару, а так само вартості товару, відомостей необхідних для визначення його митної вартості, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 483 МК України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема, тим, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та, вирішуючи питання його винності, не прийняв до уваги відсутність умислу в його діях.

Представник митниці у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи, в якому посилався на відсутність можливості завчасного ознайомлення з апеляційною скаргою.

За змістом частини шостої статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Оскільки причини неявки представника митниці не можна вважати поважними, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд даної справи за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення апелянта, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник подає митному органу документи та відомості, необхідні для митного контролю, передбачені ст. 335 МК України.

Згідно положень ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Так, відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначаються вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Тобто при складанні протоколу про порушення митних правил враховуються ознаки складу правопорушення, які мають узгоджуватись з диспозицією статті, до відповідальності за якою притягується особа. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 483 МК України відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Об`єктивною стороною правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи.

Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон різними шляхами, зокрема, шляхом подання до митного органу України підроблених документів, які містять неправдиві дані.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України (п. 6 постанови Пленуму Верховного суду від 3 червня 2005 року № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил»).

При цьому, що стосується використання документів, то судам необхідно враховувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів. Тобто ті, що подаються митному органу на кордоні та є підставою для пропуску товару на митну територію України.

Як вбачається з протоколу, митний орган зазначає, що автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 , було переміщено ОСОБА_1 через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів, що містять неправдиві відомості (тобто рахунок-фактуру), необхідні для визначення митної вартості товарів.

Таким документом, на думку митного органу є рахунок-фактура №1200 від 27.02.2020 року з ціною автомобіля 97 000 шведських крон, в той самий час відповідно до документів, наданих митними органами Королівства Швеція, встановлено, що автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 , придбано громадянином України ОСОБА_4 за ціною 12 300 доларів США згідно рахунку-фактури №1151 від 18.02.2020 (або еквівалент 302 100,30 гривень).

В якості висновку митний орган зазначає, що оскільки вартість автомобіля зазначена в рахунку-фактурі є відомостями, що необхідні для визначення митної вартості, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення митних правил, відповідальність за що передбачена ч. 1 статті 483 Митного кодексу України, з чим погодився суд першої інстанції, ухваливши оскаржену постанову.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», із послідуючими змінами від 30 травня 2008 року №8, для притягнення до відповідальності за ст. 483 МК України (стаття 352 Митного кодексу України у попередній редакції до 2012 року) необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, не можна розглядати, як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

Положення статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, статтею 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином системний аналіз статей 50, 483 Митного кодексу України, статей 9 та 10 КУпАП дає підстави дійти висновку, що об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 порушення мала б передбачати дії з переміщення товарів з приховуванням товарів від митного контролю, шляхом подання для митного оформлення документів, що містять неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості товару. При цьому такі дії повинні мати на меті настання шкідливих наслідків - в даному випадку виражених у вигляді зменшення митних платежів, оскільки останні сплачуються в залежності від митної вартості.

Саме такі дії посягатимуть на встановлений законом порядок митного оформлення та створюватимуть подію адміністративного правопорушення, відповідальність за що передбачена статтею 483 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до положень статті 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Зазначені вище позиції Конституційного Суду України щодо застосування презумпції невинуватості особи відповідають і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому слушно також відзначити, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В контексті визначення доказів, обов`язку їх збирання та виконання стандарту доведення поза розумним сумнівом у даній справі, перш за все варто звернути увагу, що єдиним доказом, який на думку митного органу підтверджує винуватість ОСОБА_1 та яким митний орган обґрунтовує наявність в його діях складу інкримінованого правопорушення, є рахунок-фактура №1151 від 18.02.2020, надана митними органами Королівства Швеція, з якої вбачається, що автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», номер кузова НОМЕР_1 , придбано громадянином України ОСОБА_4 за ціною 12 300 доларів США (або еквівалент 302 100,30 гривень).

Тобто розглядаючи дану справу, суду фактично належить досить детально дослідити такий доказ з точки зору його належності допустимості та достовірності, а також виконання стандарту доведення вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом на підставі такого доказу.

Здійснюючи оцінку такого доказу, суд першої інстанції не зазначив, чому саме отриманий документ від митних органів Королівства Швеція є належним та допустимим доказом, який підтверджує вартість автомобіля, а не документ, який було надано ОСОБА_1 під час проведення митного контролю на території України, тим більше, що усі зазначені документи не містять посилання на ОСОБА_1 , як на особу, що вчинювала з автомобілем дії, направленні на його придбання-відчуження. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які запити митного органу, що направлялись безпосередньо продавцю автомобіля та митних органів Королівства Швеція для встановлення дійсних обставин вчинення правопорушення, всупереч статті 251 КУпАП, тим більше, що документ, наданий митним органам в Україні, датований пізніше ніж той, що отримано від митного органу Королівства Швеція (27.02.2020 року та 18.02.2020 року відповідно).

Зазначене вище свідчить про недоведення митним органом обов`язкової ознаки складу правопорушення в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони.

Як зазначалось раніше, для притягнення особи до відповідальності за ст. 483 МК України необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Однак будь-яких дій саме ОСОБА_1 , які б були спрямовані на приховування від митного контролю та утворювали об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України не вбачається.

Отже, апеляційний суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про порушення митних правил адміністративне правопорушення, всупереч вимогам статей 494, 495 МК України, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 528 МК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 06 вересня 2022 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.483 ч.1 Митного Кодексу України скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.483 ч.1 Митного Кодексу України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Радченко