Справа № 343/277/22
Провадження № 33/4808/329/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кобилинець Т.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 07 лютого 2022 року о 20:45 год. в м. Долина по вул. Антоновича ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка вимова слів, порушення координації рухів, відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер 6810» та проведення такого огляду в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду, вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт заперечує наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину, оскільки не відмовлявся від огляду ні на місці події, ні в медичній установі. Стверджує, що працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього не дотримались вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» №1452/735 від 09.11.2015 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008.

Стверджує, що наданий поліцейськими відеозапис стосується подій 07.02.2022 і містить відомості про те, що ОСОБА_1 не впорався з керуванням та зазнав незначних травм. Зокрема, від удару головою у водія були незначні порушення координації рухів та дезорієнтація. Від проходження огляду на місці ДТП водій не відмовлявся, а зазначав, що згодний пройти огляд в лікарні, просив його туди відвезти. Працівники поліції забезпечили водієві медичну допомогу, викликавши швидку. Водія ОСОБА_1 було направлено в КНП Долинська багатопрофільна лікарня, що підтверджено Догоспітальним протоколом №534 від 07.02.2022, згідно якого пацієнту встановлено діагноз «гіпертонічний криз та алкогольне сп`яніння».

Апелянт звертає увагу на те, що допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції лікар зазначила, що водій не відмовлявся від проходження огляду в медичній установі, виконував всі рекомендації, але лікар не вживала жодних дій, які були пов`язані з оглядом ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки працівниками поліції не було надано направлення для проведення такого огляду, тому діагноз «алкогольне сп`яніння» лікарем було встановлено візуальним оглядом, проведеним за відсутності працівників поліції.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи допущеним працівниками поліції порушенням порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належної правової оцінки не дав, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Апелянт стверджує, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що його відмова зафіксована проведенням безперервної відеофіксації на спеціальний технічний прилад та протокол про відмову складено в присутності двох свідків, тобто у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зсилаючись на принцип презумпції невинуватості вказує на те, що всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, однак судом першої інстанції всі сумніви було розтлумачено на користь сторони обвинувачення.

За таких обставин, просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт та його адвокат Кобилинець Т.В. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту не заперечує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, то в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також про порушення працівником поліції встановленого порядку направлення та проходження медогляду, неналежність та недопустимість як доказу складеного протоколу. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Долинський районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 032764 від 07.02.2022 (а.с. 1), згідно якого 07 лютого 2022 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка вимова слів, порушення координації рухів), відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер 6810» та проведення такого огляду в медичному закладі; даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), з якого вбачається, що огляд водія ОСОБА_1 необхідно було провести у зв`язку з виявленими у останнього ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук; даними Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3), з якого вбачається, що внаслідок огляду поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук, нечітка вимова слів, в зв`язку з чим його направлено на огляд до КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» ДРР; даними оглянутих відеозаписів зі службової камери поліцейського, долучених до матеріалів справи (а.с. 10), на яких зафіксовано факт наслідків ДТП транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , факт відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, факт надання йому необхідної допомоги працівниками карети швидкої медичної допомоги; а також іншими матеріалами в їх сукупності, які за змістом узгоджуються між собою.

Вищевказані докази були досліджені судом першої інстанції, їм було надано належну правову оцінку.

Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Суд апеляційної інстанції, вважає, що сукупність досліджених судом доказів, разом із долученими до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписами поза розумним сумнівом підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці ДТП, так і в медзакладі. Зокрема, на відео носії зафіксовано, як працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці ДТП або в відповідному медичному закладі, однак останній в категоричній формі відмовився від проходження огляду на місці події та ухилився від прямої відповіді на пропозицію пройти відповідний огляд в медустанові. Працівниками поліції водію ОСОБА_1 було правомірно роз`яснено, що у разі ненадання відповіді на запитання щодо згоди на огляд на стан алкогольного сп`яніння, поліцейські розцінять таку поведінку ОСОБА_1 як відмову від проходження такого огляду (відеофайл N000000__0005.МР4).

При цьому, зі змісту відеозапису видно, що ОСОБА_1 має явні ознаки алкогольного сп`яніння у виді нечіткої мови та порушення координації рухів, не заперечує причетність до вчиненої дорожньо-транспортної пригоди та відповідає на звинувачення інших громадян стосовно того, що вчинив пригоду у стані алкогольного сп`яніння тим, що повністю відшкодує заподіяну шкоду, повідомляє працівникам поліції про те, що отримав ушкодження але відчуває себе нормально, потребує надання йому медичної допомоги.

Сукупність досліджених судом доказів, разом із даними відеозаписів, свідчить про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, він намагався своїми діями ускладнити працівникам поліції виконання покладених на них обов`язків, зокрема: відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього та від надання пояснень з приводу висунутого йому обвинувачення (а.с. 1); відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці ДТП та ухилився від відповіді на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медзакладі (а.с. 10), що правомірно розцінено працівниками поліції як відмову від огляду; крім того, ОСОБА_1 відмовився пред`явити посвідчення водія у зв`язку з чим на нього було складено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 7), та ін..

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість скористатись своїми процесуальними правами та розпорядитись процесуальними обов`язками з метою захисту своїх інтересів, зокрема: прийняти рішення щодо згоди/відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці ДТП, так і в спеціалізованому медичному закладі, ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення, надати письмові пояснення та заперечення щодо висунутого обвинувачення та дій працівників поліції, отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення, тощо.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вбачається, що останній вважає, що від проходження огляду в медзакладі він не відмовлявся, а навпаки був згодний пройти огляд саме в лікарні, у зв`язку з чим працівники поліції викликали швидку та направили ОСОБА_1 в КНП Долинська багатопрофільна лікарня. В підтвердження доводів згоди на огляд апелянт посилається на Догоспітальний протокол №534 від 07.02.2022, згідно якого ОСОБА_1 було встановлено діагноз «гіпертонічний криз та алкогольне сп`яніння», та показання допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції лікаря, яка зазначила, що водій ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду в медичній установі, виконував всі рекомендації, але лікар не вживала жодних дій, які були пов`язані з оглядом останнього на стан алкогольного сп`яніння, оскільки працівниками поліції не було надано направлення для проведення такого огляду, тому діагноз «алкогольне сп`яніння» лікарем було встановлено візуальним оглядом, проведеним за відсутності працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними та неспроможними такі доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки вищевказані доводи повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та даними оглянутих відеозаписів.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 щодо невинуватості у вчиненні правопорушення апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці ДТП та в медичному закладі.

Так, згідно даних матеріалів провадження, 07 лютого 2022 року о 20:45 год. в м. Долина по вул. Антоновича мала місце ДТП, а саме транспортний засіб «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 перекинувся, що не заперечується останнім. В зв`язку з ДТП водію ОСОБА_1 було викликано «швидку допомогу», працівниками якої він був оглянутий та доставлений в лікарню для встановлення наявності чи відсутності тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, а не для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Від проходження огляду, передбаченого Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008, ОСОБА_1 відмовився.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам сторони захисту та обґрунтовано зазначив про те, що вони повністю спростовуються показаннями лікаря ОСОБА_2 , яка пояснила, що огляд у встановленому законом порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 не проводився, тому що не було відповідного направлення на проведення такого огляду, однак, в останнього були наявні всі ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю, нестійка хода та нечітка вимова, що і констатовано діагнозом догоспітального протоколу.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції і констатує, що Догоспітальним протоколом № 534 від 07.02.2022, складеним лікарем КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 (а.с. 20) підтверджується стан доставленого в медзаклад хворого, результат медичного огляду, проведеного згідно медичних протоколів догоспітального огляду та встановлений лікарем діагноз (гіпертонічний криз та алкогольне сп`яніння).

Однак Догоспітальним протоколом № 534 від 07.02.2022 не спростовується факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до передбаченого Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008. Огляд ОСОБА_1 як водія, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до приписів законодавства на підставі направлення на такий огляд (а.с. 3) не проводився, оскільки водій ОСОБА_1 до приїзду швидкої медичної допомоги відмовився від проходження освідування як на місці ДТП, так і в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що, крім того, зазначений діагноз у Догоспітальному протоколі №534 (алкогольне сп`яніння) свідчить про обґрунтованість та законність вимоги патрульних поліцейських до водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та узгоджується зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема підтверджує наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння.

Відтак вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності дій патрульних поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським було дотримано норми відповідної Інструкції, були наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, перебуває у стані алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події та в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, про що свідчать долучені до матеріалів провадження Акт огляду (а.с. 2), Направлення на огляд (а.с. 3) та дані відеодиску (а.с. 10).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог закону.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою поліцейським СРПП ВП №1 (м. Долина) Нудом М.В., містить всі необхідні реквізити та дані. Від підпису та надання пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції на законних підставах не залучали до участі свідків, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX зі змінами, за якими ч. 2 ст. 266 КУпАП викладена у новій редакції, передбачено, що огляд проводиться у присутності двох свідків в разі неможливості застосування поліцейським під час проведення такого огляду технічних засобів відеозапису.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в суді м. Долина.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння як на місці ДТП, так і в медзакладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд дійшов тотожних висновків суду першої інстанції і вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта ОСОБА_1 про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв