Номер провадження: 33/813/902/22
Справа № 522/8869/21
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

прокурора відділу Одеської обласної прокуратури - Щербіни Н.М.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Також на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

З адміністративних матеріалів вбачається, що головний спеціаліст відділу позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти та науки Одеської міської ради ОСОБА_1 , являючись суб`єктом на якого поширюються дії Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), несвоєчасно - 02.04.2021 року, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2020 рік, чим порушила вимоги ч.1 ст.45 Закону, та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. За вказаним фактом був складений протокол про адміністративне правопорушення №439/2021 від 18.05.2021 року (а.с.2-52).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2021 року про визнання винною і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП (а.с.67-69).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 25.07.2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати (а.с.71-77).

Крім того, просила поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2021 року на адресу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не направлялась, а отримала ОСОБА_1 її особисто 13.07.2022 року (а.с.70).

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, судове засідання з розгляду апеляційної скарги по суті було призначено на 09.09.2022 року на 12 год., однак у зв`язку із неявкою прокурора, було відкладено на 11.10.2022 року, на 11 год. (а.с.92).

Судове засідання, призначене на 11.10.2022 року, на 11 год., не відбулось, через оголошення повітряної тривоги в м.Одесі та Одеській області 11.10.2022 року з 07 год. 52 хв. до 12 год. 51 хв., у зв`язку із чим, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 22.11.2022 року, на 10 год. 40 хв. (а.с.96-97).

У судове засідання 22.11.2022 року з`явилась ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, та пояснила суду, що до лютого 2021 року вона була позбавлена можливості подати щорічну декларацію, оскільки у неї закінчився термін дії електронного ключа, а потім захворіла її мама на коронавірісну хворобу, а потім і вона, а за нею відразу її чоловік, а саме з 19.03.2021 року.

Також пояснила, що вона ніколи не допускала порушень адміністративного законодавства і ніколи не пропускала строку на подання щорічної декларації. Дані обставини виникли з поважних причин, через її тяжку хворобу і хворобу членів її сім`ї, що в подальшому призвело до смерті її мами, а саме: 14.09.2021 року. Пояснила, що 14 років працювала в Департаменті, останній час головним спеціалістом відділу позашкільної освіти та виховної роботи в Департаменті освіти і науки Одеської міської ради. 20.10.2021 року звільнилась і на даний час працює методистом дитячого центру на вул. Космонавтів у м. Одесі.

Її хвороба і хвороба її рідних і близьких людей, на думку правопорушника ОСОБА_1 є поважними причинами несвоєчасної здачі щорічної декларації, а тому вона не повинна нести адміністративної відповідальності, так як не мала умислу на скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП.

Крім того, у судове засідання прибув прокурор відділу Одеської обласної прокуратури - Щербіна Н.М., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

При цьому зазначила, що законодавець передбачив тримісячний термін для подачі щорічної декларації, а тому суд правильно визнав винною і притягнув до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки поважних причин для пропуску цього тримісячного терміну матеріали справи не містять. Та обставина, що мама правопорушника ОСОБА_1 , а потім і сама ОСОБА_1 та її чоловік захворіли на коронавірусну хворобу з 19.03.2021 року, не може бути визнана поважною причиною для неподання щорічної декларації, так як ОСОБА_1 мала право і можливість подати цю декларацію до вказаного часу, а не чекати 01.04.2021 року.

Вирішуючи подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу на судове рішення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приймаючи оскаржувану постанову про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 повинна була подати декларацію не пізніше 00:00 год. 31.03.2021 року, однак подала її несвоєчасно, лише 02.04.2021 року, і доказів поважності причин несвоєчасного подання нею декларації не надала.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ст.1 вищезгаданого Закону, правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно із п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 15 ст.1 Закону, суб`єкти декларування особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Декларація), за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

Рішенням НАЗК від 10.06.2016 №3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яке зареєстроване в міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, затверджено форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною першою форми визначено, що Декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті НАЗК через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІ Формування та ведення Реєстру Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вбачається, що суб`єкти декларування подають декларації відповідно до ст. 45 Закону, з додержанням таких вимог: щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до ч.1 ст. 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти та науки Одеської міської ради, як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зазначена у підпункті "в", пункту 1, частини першої статті 3 Закону, була зобов`язана подати щорічну декларацію за 2020 рік, до 00 год. 00 хв. 01 квітня 2021 року

Проте, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, яка обізнана щодо обов`язку, способу та терміну подачі такого типу декларації, за відсутності поважних причин, подала відповідну щорічну декларацію за 2020 рік, лише 02.04.2021 року об 14 год. 39 хв., що встановлено відповідно до відкритих загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до якого встановлено дату і час подачі ОСОБА_1 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2020 рік.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема:

- даними, що містяться в протоколах про вчинення адміністративного правопорушення №439/2021 від 18.05.2022 року (а.с.2-10) з підписами ОСОБА_1 ;

- рапортом уповноваженого УСР Національної поліції в Україні (а.с.11);

- поясненнями ОСОБА_1 , з яких вбачається, що свою вину остання визнала частково, крім того була ознайомлена зі строком подачі декларації як суб`єкт відповідно до Закону та про відповідальність за несвоєчасну подачу декларації (а.с.12-13);

- декларацією ОСОБА_1 , поданою 02.04.2021 року (а.с.28-34);

- присягою посадової особи місцевого самоврядування, підписаною ОСОБА_1 (а.с. 24);

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі зазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1ст.172-6 КУпАП.

Статтею 172-6 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації.

Крім того, згідно з п.2 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, і наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 пояснила, що чорновик декларації був підготовлений нею ще 15.03.201 року, який вона не могла надіслати, того що очікувала від свого чоловіка інформацію необхідну для внесення в декларацію, однак 11.03.2021 року по 20.03.2021 року чоловік проходив лікування у військовому шпиталі, а в подальшому з середини березня 2021 року вона, її чоловік і її матір захворіли на COVID-19.

Для кваліфікації діяння за частиною першою статті 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання Декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом та неповажності причин своєчасного неподання.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно дДкларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту НАЗК, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в Декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

У той же час, переліку поважних причин у розумінні ч.1 ст. 172-6 КУпАП законом не встановлено. Отже, поважність несвоєчасного подання декларацій у кожному окремому випадку має визначатись залежно від конкретних обставин кожної справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції вірно вказав, що матеріали справи не містять даних про поважність причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 Декларації за 2020 рік. Крім того, доводи апеляційної скарги також не містять аргументів, які давали б підстави визнати причини пропуску поважними і такими, що виключають склад адміністративного правопорушення.

Також слід зазначати, що ОСОБА_1 була обізнана з вимогами щодо подання щорічної декларації, оскільки неодноразово подавала такі декларації у попередні роки.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про те, що Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України є не компетентним органом у вирішенні питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та перевірки даного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, то апеляційний суд зазначає, що з наданої НАЗК відповіді, яка міститься у матеріалах справи, вбачається, що Закон чітко не передбачає затвердження НАЗК обґрунтованого висновку або повідомлення із встановленим фактом порушення вимог фінансового контролю у разі виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за ч.1-2 ст.176-2 КУпАП.

Крім того відповідно до ч.1 ст.1 Закону, серед переліку спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції є Національна поліція України, яка крім того на підставі ст.255 КУпАП має право складати протокол про адміністративне правопорушення та перевірити даний факт (а.с.47).

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що позиція ОСОБА_1 , яку вона висловила в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та намагання ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 287, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2021 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

ПостановуПриморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28.11.2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда