СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/133/22
Провадження №3-зв/547/1/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року смт Семенівка, Полтавська область

Суддя Семенівського районного суду Полтавської області В.Ф.Харченко, за участі секретаря судового засідання К.А.Вареник, розглянувши заяву судді Семенівського районного суду Полтавської області Л.М.Самойленко про самовідвід щодо розгляду скарги боржника ОСОБА_1 на дії та рішення начальника Семенівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) С.Б.Чекальського,

ВСТАНОВИВ:

Суддя Семенівського районного суду Полтавської області Л.М.Самойленко заявила самовідвід щодо розгляду нею скарги ОСОБА_1 на дії начальника Семенівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) С.Ю.Чекальського. В обґрунтування заяви зазначає, що 05.05.2022 нею ухвалено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; накладено адміністративне стягнення у виді 1 року позбавлення права керування транспортними засобами і штраф 17000,00 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.07.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову судді від 05.05.2022 без змін. 08.11.2022 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 про скасування постанови начальника Семенівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) С.Б.Чекальського про виконання згаданої постанови судді від 05.05.2022. Вказує на неможливість розгляду нею скарги на виконання її постанови. З огляду на зазначене посилаючись на п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, аналогію права за ст. 80 КПК України з метою виключення сумнівів щодо об`єктивного розгляду скарги і забезпечення умов за яких ні у кого б не виникало сумнівів щодо розгляду скарги безстороннім судом просить відвести її від розгляду скарги ОСОБА_1 .

Суддя Л.М.Самойленко на розгляд заяви про самовідвід не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності.

Скаржник ОСОБА_2 і державний виконавець С.Б.Чекальський на розгляд заяви також не з`явилися.

Неявка вказаних осіб на розгляд заяви про самовідвід не перешкоджає розгляду заяви.

Вирішуючи питання щодо самовідводу слід зазначити, що відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП України провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого законності додержання. Згідно із ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

КУпАП не врегульовує питання відводів чи самовідводів, відтак воно повинно вирішуватися за принципом верховенства права, у т.ч. з урахуванням аналогії закону і права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Практика застосування Конвенції Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо України прирівнює кримінальне провадження до провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Згідно роз`яснення Ради суддів України, викладеного у рішенні №34 від 08.062017, при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

З врахуванням викладеного, питання відводу судді щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, у т.ч. скарг пов`язаних із виконанням відповідних постанов, вирішується суддею за аналогією з нормами КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантує захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

ЄСПЛ у п. 48 рішення у справі № 11/1987/134/188, "Справа Гаусшильдта" вказав, що згідно з об`єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з`ясовувані факти, які можуть ставити під сумнів його безсторонність. Найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості і передусім, у разі кримінального провадження, в обвинуваченого. Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід (див., mutatis mutandis, рішення у справі Де Куббера, серія A, № 86, с. 14, п. 26).

Що стосується тесту на об`єктивність, то у п. 30 рішення ЄСПЛ справі Фей проти Австрії від 24.02.1993 суд вказав, що в межах тесту на об`єктивність необхідно визначити чи існують, незалежно від особистої поведінки судді, неоспорювані факти, які можуть викликати сумнів у його неупередженості. У цьому відношенні навіть зовнішні атрибути можуть мати певне значення. У цьому випадку на карту поставлена та довіра, яку у демократичному суспільстві повинні викликати суди у публіки. Вирішальним є те, наскільки таке побоювання може бути об`єктивно виправдано.

ЄСПЛ постановив, що всякий суддя, у відношенні неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду (Пьерсак проти Бельгії, п. 30, Нортьєр проти Нідерландів, п. 33, Хаусхільдт проти Данії, п. 48).

Відтак, з огляду на існування обставин, проголошених як самовідвід, суддя Л.М.Самойленко підлягає відводу від розгляду відповідної скарги на дії та рішення державного виконавця.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 2, 283-285, 294, 317 КУпАП, ст. 75 КПК України, ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Семенівського районного суду Полтавської області Л.М.Самойленко задоволити.

Матеріали скарги боржника ОСОБА_1 на дії та рішення начальника Семенівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) С.Б.Чекальського передати до канцелярії суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу для визначення судді для розгляду cкарги.

Постанова оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту проголошення.

Суддя В.Ф.Харченко