Справа № 309/3777/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
28.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 384.20 грн.
Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року виправлена описка, допущена у мотивувальній частині постанови цього ж суду від 09 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 , шляхом внесення до описової частини оскаржуваної постанови зміни : 23.11.2019 року приблизно о 21 год 00 хв., ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство щодо своєї доньки ОСОБА_2 .
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 23.11.2019 року приблизно о 21 год 00 хв, ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є безпідставною, необґрунтованою, тому має бути скасована. Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та підлягає поверненню на доопрацювання. Також вказує на те, що в постанові суду вказано, що він вчиняв психологічне насильство відносно дружини, однак у протоколі та в поясненні вказано, що нібито ним вчинялось «психологічне насильство» щодо доньки. Також зазначає, що ні суд, ні працівники поліції не роз`яснили йому право на захист, те, що він має право користуватись правовою допомогою та подавати докази на спростування доводів та тверджень. Стверджує, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях ознак та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Шаранича С. С., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак до суду вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана ОСОБА_1 апеляційна скарга. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вказаних вище осіб апеляційний суд бере до уваги те, що судові засідання апеляційним судом неодноразово відкладалось, зокрема: 04.03.2020 (а. с. 27), 19.10.2020 (а. с. 29), 04.03.2021 (а. с. 34), 19.05.2021 (а. с. 36),20.01.2022 (а. с. 40), 21.06.2022 (а. с. 45) за клопотаннями адвоката Шаранича С. С., при цьому береться до уваги і те, що ОСОБА_1 жодного разу до апеляційного суду не з`явився. Подане адвокатом Шараничем С. С. клопотання про чергове відкладення розгляду справи, враховуючи вищенаведені обставини, апеляційним судом відхиляється. При вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Шаранича С. С., суд апеляційної інстанції із врахуванням практики Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, констатує, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є правильним.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №316932, 23.11.2019, приблизно о 21 год 00 хв, у АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно своєї доньки ОСОБА_2 .
Вказані у протоколі обставини підтверджуються такими доказами, а саме: рапортом чергового Хустського відділу поліції Закарпатської області Антонь В.(а. с. 1), протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а. с. 3), поясненнями ОСОБА_3 , яка зазначила, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняє вдома конфлікти (а. с. 3), поясненнями ОСОБА_1 , який підтвердив, що кричав на свою доньку з метою, щоб вона показала йому місцезнаходження документів (а. с. 5), поясненнями ОСОБА_2 (а. с. 6).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівники поліції Баран І. та ОСОБА_4 мали упереджене ставлення при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та інших процесуальних документів.
Приймаючи судове рішення суд апеляційної інстанції бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Так, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 , своєї вини, його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується належними, достовірними та достатніми доказами, які досліджені місцевим судом та перевірені судом апеляційної інстанції.
При оцінці доводів апелянта відносно того, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі, оскільки складений з порушеннями, тому вимогам ст. 256 КУпАП вказаний процесуальний документ не відповідає, апеляційний суд такі відхиляє, позаяк при дослідженні змісту протоколу не виявлено жодних невідповідностей вимогам вищевказаної статті. На переконання апеляційного суду, протокол оформлено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, вказаний процесуальний документ містить у собі всі необхідні відомості.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №316932, складений відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає жодних підстав для визнання процесуального документу неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Так, у протоколі чітко вказано, що 23.11.2019, приблизно о 21 год 00 хв, у АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно своєї доньки ОСОБА_2 . Тому твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам вищевказаної статті, є такими, що спростовуються змістом процесуального документа.
Не бере до уваги суд апеляційної інстанції твердження апелянта про те, що в постанові суду вказано, що він вчиняв психологічне насильство відносно дружини, однак у протоколі та у поясненні вказано, що нібито ним вчинялось «психологічне насильство» відносно доньки. Вказані твердження спростовуються наявними доказами у справі, які у своїй сукупності безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 своїми діям вчинив домашнє насильство відносно своєї доньки, - ОСОБА_2 , що підтверджено безпосередньо нею, ОСОБА_3 , яка звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, і особисто самим ОСОБА_1 .
Такі, що жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість висновків місцевого суду є доводи апеляційної скарги про те, що ні суд, ні працівники поліції не пояснювали ОСОБА_1 його право скористатись правовою допомогою та подавати докази на спростування їх доводів та тверджень.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 ознайомлено зі змістом протоколу, копію йому вручено, роз`яснені права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що власне засвідчив своїми підписами сам ОСОБА_1 . Крім того, письмові пояснення ОСОБА_1 взагалі не містять будь-яких відомостей, що він потребував правової допомоги захисника і що у наданні такої йому було відмовлено. Також з оскаржуваної постановив убачається, що ОСОБА_1 під час розгляду справи у місцевому суді факт вчинення адміністративного правопорушення визнав, пообіцяв більше подібного не вчиняти, та не заявляв жодних клопотань про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю скористатися правовою допомогою адвоката.
Тому доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_5 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, позаяк докази у своїй сукупності підтверджують наявність та доведеність вини у вчиненні ОСОБА_5 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно своєї доньки буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Шаранич С. С., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН