ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1029/22 Номер провадження 33/814/1405/22Головуючий у 1-й інстанції Сайко О.О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скарг ою ОСОБА_1 на постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2022 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , винним та піддано стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 грн. судового збору.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ 008027 від 06.09.2022, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову в цій частині та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Зокрема вказує на порушення працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного спяніння, в частині відсутності пропозиції пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. Проте, в даному випадку йому ніхто не пропонував пройти такий огляд, відтак відмови з його сторони була обґрунтованою і не було підстав для проведення огляду в медичному закладі, від якого він не відмовлявся.

Зазначає, що надані свідками пояснення не є належними доказами, оскільки вказані особи здійснювали патрулювання разом з поліцейським та не можуть бути залучені в якості свідків у відповідності до абз. 2 п. 6 розділу ІІ Інструкції, оскільки є сумніви щодо їх упередженості.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.

Зокрема такими доказами є:

протокол серії ААБ №008026, складений 04.09.2022 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , з зазначенням «водій ОСОБА_1 від підпису та дачі пояснень в протоколі відмовився в присутності двох свідків»,

пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

записи з бодікамери працівника поліції.

Зазначені докази містять фактичні дані про подію скоєного правопорушення та не були спростовані притягнутим ОСОБА_1 .

Відхиляючи доводи апеляційної скарги необхідно зазначити, що викладені в ній обставини не спростовують висновків районного суду та не містять підстав, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Так, за нормативним визначенням ст.130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема свідома відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з долученого до справи відеозапису з бодікамери працівника поліції, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений в зв`язку з порушенням комендантської години, що свідчить про правомірність зупинки.

При спілкуванні з водієм у поліцейських виникла підозра щодо перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповів відмовою (о 22:31 год. та повторно о 22:33 год).

В подальшому на питання поліцейського «Скільки вжили спиртного?» ОСОБА_1 зазначив, що «Випив бокал пива» (22:33 год.).

Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та в лікарняному закладі стала підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, долучений відеозапис містить весь перебіг фіксації скоєного правопорушення та є належним доказом.

Посилання апелянта щодо відсутності пропозиції водію пройти огляд на місці та те, що він не відмовлявся пройти огляд в медичному закладі, спростовуються долученим відеозаписом на якому ОСОБА_1 двічі відмовився від проходження огляду.

Доводи ОСОБА_1 щодо упередженості свідків, які перебували разом з поліцейськими та неможливості взяття до уваги їх пояснень, є безпідставними, оскільки вказані особи не є працівниками поліції, а є військовослужбовцями, які сумісно здійснювали патрулювання під час комендантської години в умовах воєнного стану.

Також є помилковими та такими, що не заслуговують на увагу твердження щодо неналежності як доказу - складеного працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній складений поліцейським заінтересованою особою, з огляду на те, що абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП визначено, що саме уповноважені посадові особи органів поліції мають право склади протоколи за ст. 130 КУпАП.

Як вже зазначено вище, адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає в разі якщо особа керувала транспортним засобом і вже надалі за наявності обґрунтованої підозри про перебування у стані алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Докази щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння доводяться зібраними по справі доказами та не спростовані притягнутим.

Таким чином під час апеляційного розгляду наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про недотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, а наявними доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про недоведеність вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення на правопорушника накладено з дотриманням вимог ст. 33 КпАП України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає розміру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так й іншими особами.

Порушень законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Обідіна