ПОСТАНОВА

Іменем України

28.11.2022 Справа №607/12884/22 Провадження № 3/607/6451/2022

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновська І.В., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Моленя Р.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, які надійшли від відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , фізичної особи-підприємця, доцента кафедри Тернопільського національного медичного університету,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИЛА:

23.09.2022 на розгляд Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП).

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 233043 від 13.09.2022 зазначено, що 13.09.2022 приблизно о 10 год. 20 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умисно штовхав свою дружину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинив фізичне насильство.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою органу Національної поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винуватим себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав. Пояснив, що ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, однак станом на 13.09.2022 вони перебували у процесу розлучення та між ними був наявний спір щодо поділу спільного сумісного майна, а саме дороговартісного обладнання стоматологічної клініки. Вказав, що стоматологічне обладнання було протиправно викрадено батьками колишньої дружини, про що він звертався в правоохоронні органи з відповідною заявою. У подальшому таке майно було повернуто до стоматологічної клініки, а тому у ніч з 12.09.2022 на 13.09.2022 з метою недопущення повторного викрадення такого майна він ночував у клініці. Приблизно о 09 год. 50 хв. 13.09.2022 ОСОБА_1 зібрав усе орендоване ним дороговартісне майно, яке мав намір повернути його власнику, та поїхав з клініки. Дружина на той час у клініці була відсутня. Надалі приблизно о 10 год. 30 хв. він повернувся до стоматологічної клініки та встановив, що колишня дружина здійснила виклик працівників поліції, які оформили протокол про адміністративне правопорушення. У той же час ОСОБА_2 попросила увесь персонал стоматологічної клініки покинути приміщення, а тому у клініці залишився ОСОБА_1 , його дружина та її батьки, а також декілька працівників стоматології, які не встигли залишити приміщення. Пояснив, що ОСОБА_2 перебувала в іншому приміщенні, жодних контактів, як фізичних, так і вербальних між ними не було. Після спливу приблизно 20 хв. у приміщення стоматологічної клініки зайшли декілька працівників поліції зі своїм керівником та адвокатом дружини. Керівник працівників поліції одразу ж зазначив про необхідність оформлення адміністративних матеріалів та тимчасового заборонного припису відносно ОСОБА_1 , не встановивши при цьому жодних обставин, які передували виклику поліції. Надалі ОСОБА_1 відвели в інше приміщення, де працівник поліції уже мав частково заповнений протокол про адміністративне правопорушення. Зауваження ОСОБА_1 щодо дійсних обставин справи, які можливо було встановити з камер відеоспостереження, працівник поліції до уваги не приймав та склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, а також виніс відносно нього тимчасовий заборонний припис, який в подальшому був скасований у судовому порядку. Зауважив, що того ж дня дружина та її батьки проведи заміну усіх наявних у стоматологічній клініці відеокамер, а також знищили усю наявну на серверах інформацію щодо подій, які мали місце 13.09.2022.

У судовому засіданні захисник Молень Р.Б. зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім цього, відсутній відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, який би підтверджував дотримання вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначив, що між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_2 мали місце конфлікти щодо розірвання шлюбу, поділу майна подружжя та порядку побачення ОСОБА_1 з дитиною. З урахуванням викладених обставин захисник вважає, що складення такого протоколу про адміністративне правопорушення є маніпуляцією з боку ОСОБА_2 з метою прийняття рішень щодо зазначених вище спорів на її користь.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка є адміністратором стоматологічної клініки «Сучасна стоматологія родини Михайлюків», показала, що 13.09.2022 приблизно о 09 год. 10 хв. прийшла у клініку, де вже був присутній ОСОБА_1 , який зібрав стоматологічну техніку та залишив приміщення клініки. Після цього до стоматології прийшла ОСОБА_2 , яка повідомила усім про необхідність залишення приміщення клініки, оскільки здійснила виклик працівників поліції. За декілька хвилин після вказаних подій приїхали працівники поліції, яким ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_1 викрав належне їй майно, а також зазначила, що останній наніс їй тілесні ушкодження. Надалі після від`їзду працівників поліції мати ОСОБА_2 за допомогою парасольки намагалась пошкодити камери відеоспостереження, які були наявні у клініці. У подальшому приблизно о 10 год. 20 хв. ОСОБА_3 , виходячи з приміщення клініки, помітила, що ОСОБА_1 повернувся до клініки, натомість ОСОБА_2 покинула клініку. Будь-яких контактів, зокрема, фізичних між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який є лікарем стоматологічної клініки «Сучасна стоматологія родини Михайлюків», показав, що 13.09.2022 приблизно о 09 год. 30 хв. прибув до клініки та став свідком того, як ОСОБА_1 виніс з приміщення клініки стоматологічне обладнання та поїхав у невідому напрямку. Після цього до стоматології прибула ОСОБА_2 , яка повідомила, що ОСОБА_1 її обікрав, а тому вона викликала працівників поліції та вимагала від усіх залишити приміщення клініки. У цей же час ОСОБА_4 помітив, що працівники поліції уже прибули на місце події. Надалі, після завершення роботи з пацієнткою, ОСОБА_4 , щоб провести пацієнтку, вийшов до рецепції стоматології, у якій перебували ОСОБА_2 та її батьки. Вхідні двері клініки були закриті, однак на його прохання були відкриті батьком ОСОБА_2 . У цей момент ОСОБА_1 намагався зайти у приміщення клініки, однак батько ОСОБА_2 перегородив йому шлях та відмовився пропускати. Факту нанесення ОСОБА_1 ударів ОСОБА_2 . ОСОБА_4 не помітив.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У контексті рішення Європейського суду з прав людини «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції основоположних прав і свобод людини, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Суб`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином фізичне насильство має проявлятися з боку насильника по відношенню до потерпілої з метою пригнічення волі останньої, для демонстрації сили та зверхності кривдника над потерпілою.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 233043 від 13.09.2022 вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується те, що 13.09.2022 приблизно о 10 год. 20 хв. ОСОБА_1 умисно штовхав свою дружину ОСОБА_2 , що проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинив фізичне насильство.

Разом з тим суд встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 13.09.2022 був наявний конфлікт щодо розлучення та поділу дороговартісного стоматологічного обладнання, а на даний час також є спір щодо визначення поряду побачень з дитиною.

Крім цього, до адміністративних матеріалів не долучено докази, які б підтверджували факт вчинення 13.09.2022 приблизно о 10 год. 20 хв. ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , яке б полягало у штовханні.

Також з пояснень свідків судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово здійснювала виклики поліції. При цьому під час першого виклику патрульної поліції ОСОБА_2 уже вказувала про нанесення ОСОБА_1 її ударів, хоча на той час ОСОБА_1 не був присутній в приміщенні стоматологічної клініки.

При цьому суд також приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 та показання свідків щодо пошкодження ОСОБА_2 та її батьками камер відеоспостереження в день події, а також заміни таких камер та видалення інформації з сервера, оскільки вказані дії можуть свідчити про те, що ОСОБА_2 не бажала, щоб такі відеозаписи були дослідженні судом.

Відтак доказів того, що 13.09.2022 приблизно о 10 год. 20 хв. ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_2 , під час розгляду цієї справи судом не здобуто.

Більше того суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить інформації про місце вчинення правопорушення.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи не долучено належних, допустимих та достатніх доказів, які дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема, у справах «Кобець проти України» (рішення від 14.02.2008), «Берктай проти Туреччини» (рішення від 08.02.2001), «Леванте проти Латвії» (рішення від 07.11.2002) вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та наявність події та складу цього адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких підстав суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи зі змісту норм ч. 2 ст. 284, ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору за розгляд цієї справи.

Керуючись ст. 7, 9, 40-1, 172-3, 245, 247, 251-252, 283-285, 287, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

CуддяІ. В. Марциновська

Повний текст постанови складений 01.12.2022.