ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2629/22 Головуючий в 1 інст. Дмитрієва М.М.
Провадження № 33/807/626/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Івлєва М.М., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Івлєва М.М. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого неповну середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 20 червня 2022 року, о 21 годині 45 хвилині, ОСОБА_1 у м. Запоріжжя по вул. Оріхівське шосе, керував транспортним засобом «ГАЗ 33021», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Івлєв М.М. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що працівниками поліції під час складання матеріалів не було дотримано всіх вимог законодавства, належний порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння не було організовано та не проведено, не визначено від якого саме способу проведення огляду відмовився ОСОБА_1 .

Суть протоколу про адміністративне правопорушення повністю не розкрита та точно не відповідає ознаками складу інкримінованого правопорушення.

Судом не надано оцінку, що під час події в машині перебувала дитина, яка відчувала себе погано, у зв`язку з високою температурою тіла, що супроводжувалося блювотою. З цих причин, ОСОБА_1 було потрібно завчасно до початку комендантської години прибути додому відвести дитині допомогу. Тому, ОСОБА_1 разом з дружиною наполягали, щоб працівники поліції їх найшвидше відпустили.

ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся, що явно видно з відеозапису події.

Працівники поліції своїми діями штучно створили обставину, для того щоб ОСОБА_1 відмовився від такого огляду.

Захисник наголошує, що в матеріалах відсутні прямі докази керування, зупинки та відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Відеозапис події не є безперервним, що також ставить під сумнів такий доказ.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши захисника адвоката Івлєва М.М., який підтримав апеляційну скаргу та вказав, що ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся, працівник поліції спонукав його порушити вимоги п. 2.5 ПДР України; перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Усталеною практикою Європейського суду з людських прав, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).

Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).

За змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені.

Вказані вимоги закону і установленої практики захисту людських прав при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, виходячи з наступного.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №266878 (а.с.1), рапортом працівника поліції (а.с.5), направленням на огляд і актом огляду (а.с.2-3), відеозаписом події (а.с.7).

Місцевий суд, виходячи з постанови, не надав належної оцінки доказом у справі, внаслідок чого помилково було визнано винним у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Апеляційний суд аналізуючи вказані доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, що така скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частиною 6 ст. 266 КУпАП передбачено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився.

У той же час, згідно з наявного у справі відеозапису «ААБ№266878» встановлено, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 погодився.

У даному випадку поліцейський, отримавши згоду ОСОБА_1 на проведення огляду на стан сп`яніння, мав би виконувати вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України N 1452/735 від 9 листопада 2015 року , тобто оглянути ОСОБА_1 за допомогою пристрою «Драгер» або забезпечити доставку його до закладу охорони здоров`я.

Проте, працівник патрульної поліції фактично почав вчиняти дії, направлені на спонукання ОСОБА_1 до відмови від проведення огляду, тобто, до вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказане обґрунтовується відеозаписом, який переривається після згоди ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Через деякий час відеофіксування поновлюється, де ОСОБА_1 від пропозиції працівника поліції пройти огляд відмовляється.

Правова конструкція норми ст.130 КУпАП передбачає, що відмова від проходження огляду повинна бути добровільна та особа, повинна розуміти наслідки такої відмови.

Тому дії працівника поліції під час події по суті вчиненні виключено з метою спонукання ОСОБА_1 до висловлювання у вигляді відмови від проходження огляду.

З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених протиправних дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто, мале місце спонукання та схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду.

Наведене, унеможливлює зробити висновок про добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, на що обґрунтовано послався апелянт в апеляційній скарзі.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, апеляційний суд доходить висновку про відсутність достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 в даній конкретній ситуації до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду обставин.

Проте, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено рішення суду у разі недоведеності винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому апеляційний суд доходить висновку про закриття провадження в цій частині на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 вказаного складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, постанова суду підлягає скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Івлєва М.М., задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/2629/22