Провадження №3/512/693/22
ПОСТАНОВА

06 грудня 2022 рокусмт.Саврань

Суддя Савранського районного суду Одеської області Бростовська Н.О., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від Сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

06.12.2022р. до Савранського районного суду надійшли матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 , який згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №761761 від 18.11.2022р., будучи протягом року підданий адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, притягається до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, далі - протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 16.10.2022р. приблизно о 00год. 30хв. ОСОБА_1 порушив умови термінового заборонного припису від 15.10.2022р. серії АА №137754, згідно якого йому було заборонено перебувати за місцем проживання ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.173-2 КУпАП.

До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких вказано, що 15.10.2022р. приблизно о 20год. він посварився зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_2 , за що на нього було складено протокол за вчинення домашнього насильства та винесено терміновий заборонний припис, яким йому було заборонено знаходитись за місцем перебування чи проживання постраждалої особи. В поясненнях також вказано, що 16.10.2022р. приблизно о 00год. 30хв. він прийшов до місця проживання ОСОБА_2 , витягнув скобу із замка дверей до літньої кухні та ліг відпочивати (а.с.5).

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, заперечував обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та пояснив, що не знав про те, що 15.10.2022р. відносно нього було винесено терміновий заборонний припис, оскільки він його не бачив, не підписував та не отримував його копію. Також він зазначив, що складений на нього 18.11.2022р. протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього письмові пояснення він підписав не прочитавши їх змісту.

В матеріалах справи є письмові пояснення ОСОБА_2 , у яких зазначено, що 16.10.2022р. приблизно о 00год. 30хв. вона побачила, що ОСОБА_1 без дозволу зайшов на територію домоволодіння, де вона проживає, витягнув скобу замка вхідних дверей до літньої кухні та ліг там спати, незважаючи на винесений йому терміновий заборонний припис (а.с.4), але в судовому засіданні вона допитана не була.

Суддя зазначає, що відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 27.06.2019р. по справі №560/751/17, пояснення осіб, які у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, не можуть бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення та не є належними доказами, якими може обґрунтовуватись притягнення до адміністративної відповідальності.

Інших доказів, які могли б свідчити про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, окрім його письмових пояснень, які він не підтвердив в судовому засіданні, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, а також на те, що в судовому засіданні був присутній лише ОСОБА_1 , його пояснення, надані в судовому засіданні, не можуть вважатися ані такими, що підлягають сумніву, ані цілком беззаперечними.

Таким чином, єдиним доказом, який міг би свідчити про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, є протокол про адміністративне правопорушення, в якому, в порушення вимог ч.1 ст.256 КУпАП, не зазначено місце вчинення цього правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 цієї статті визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Статтею 252 цього Кодексу встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розумінні ст.280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи винна особа у вчиненні адміністративного правопорушення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

За змістом ч.1 ст.251 КУпАП одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, однак він сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні через те, що не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» N39598/03 від 21.07.2011р.). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

У справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99) суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості. Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В матеріалах справи відсутні докази, які б передбачали такий рівень доказування, що не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з чим неможливо встановити в його діях наявність складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Про закриття провадження в адміністративній справі суд виносить постанову (п.3 ч.1 ст.284 КУпАП).

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Справу про адміністративне правопорушення за є.у.н.512/886/22 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.173-2 КУпАП провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Савранський районний суд Одеської області (ч.ч.2, 3 ст.294 КУпАП).

СУДДЯ(підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області Бростовська Н.О.