ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1627/22 Справа № 201/8601/22 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Новікова Валерія Михайловича, поданої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на постанову судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення в дохід держави у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 496 грн. 20 коп.

У постанові суду зазначено, що 16 жовтня 2022 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, ухилявся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як був не в стані в повній мірі виконувати покладені на нього батьківські обов`язки, чим порушив вимоги ст.150 СК України та ч.1 ст.184 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року та просить закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_1 зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення не згоден та вважає, що викладені в ньому обставини не відповідають дійсності, про що ним було зазначено у письмових поясненнях наданих суду першої інстанції, але суд необгрунтовано не звернув на них уваги та не надав їм оцінки.

Разом з тим, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що інспектор Романенко Л.П. встановила, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння виходячи із запаху з порожнини рота та нестійкої ходи, але для підтвердження даного факту не доправила його до медичного закладу для визначення стану алкогольного сп`яніння, не опитала заявницю ОСОБА_4 та її подругу ОСОБА_5 для підтвердження вказаних обставин. Натомість в матеріалах справи наявні пояснення невідомої ОСОБА_6 , які датовані 13 жовтня 2022 року, тобто за три доби до подій пов`язаних з ОСОБА_1 , згідно яких вона вказує на сварку між нею та своєю матір`ю, та зовсім не зрозуміло, яке відношення вказані пояснення мають до даної справи. Крім того, інспектор в протоколі посилається на порушення ОСОБА_1 ст.150 СК України, але не вказує яку саме частину вказаної статті ним було порушено, так як їх сім.

При цьому, на переконання сторони захисту, пояснення інспектора Романенко Л.П., які були прийняті судом на підтвердження вини ОСОБА_1 , також не можуть бути належним доказом, оскільки ґрунтуються на припущеннях та неправдивих висловлюваннях інспектора щодо його звинувачення.

Звертає увагу, що в оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 у судове засідання з`явився та надав свої пояснення, але це вигадка, оскільки його в залі судового засідання не було і засідання проводилося без його участі. Свої пояснення від надав через канцелярію суду, так як засідання вже відбулось, що підтверджується штампом канцелярії суду на поясненнях. Таким чином, наведені вище обставини свідчать про порушення судом прав ОСОБА_1 , передбачених ст.268 КУпАП.

Також вказує, що мотиви викладені судом першої інстанції в оскаржуваній постанові містять суперечності, оскільки в описовій частині постанови суд посилаючись на положення ст.22 КУпАП зазначив, що враховуючи, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, тяжких наслідків його дій не наступило, зважаючи на обставини скоєння адміністративного правопорушення, суд вважає за можливе звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

Проте у резолютивній частині суд постановив визнати винною, а не винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та наклав на правопорушника адміністративне стягнення в дохід держави у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Тобто за одне і теж правопорушення суд виніс два покарання,що суперечить вимогам закону та не узгоджується з практикою ЄСПЛ,

В судове засідання апеляційної інстанції захисник Новіков В.М. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КупАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частина перша статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Між тим, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано з огляду на наступне.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №606399 від 16.10.2022, складений у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП, та копію пояснень ОСОБА_7 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 16.10.2022 року серії ВАВ №606399 (а.с.1) вбачається, що 16 жовтня 2022 року, о 22 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, ухилявся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як був не в стані в повній мірі виконувати покладені на нього батьківські обов`язки, чим порушив вимоги ст.150 СК України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП. У протоколі відсутні пояснення по суті правопорушення та підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У той же час, як свідчить зміст наданих суду письмових пояснень самого ОСОБА_1 (а.с.12-14), він категорично заперечував свою провину у вчинені інкримінованого йому правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП та на свій захист наводив відповідні аргументи своєї позиції щодо обставин подій. Між тим судом першої інстанції належним чином версія захисту не перевірена та не спростована.

В матеріалах справи мають місце також письмові пояснення ОСОБА_6 від 13.10.2022 року (а.с.2), з яких вбачається, що близько 2 місяців вона вимушена проживати за місцем реєстрації разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , 1953 р.н. 13.10.2022 року близько 17-30 год. її мати перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинила сварку із нею, та почала висловлюватися нецензурною лайкою, погрожувати фізичною розправою, а через декілька хвилин взяла дерев`яну швабру та вдарила її по обличчю та правій руці, від чого у неї виникла біль та синці на тілі.

Натомість, зміст наведених пояснень цієї особи свідчить про те, що вони не мають жодного відношення до подій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки стосуються факту вчинення зовсім іншого адміністративного правопорушення, а відтак не можуть бути належними та допустимими доказом у розумінні ст.251 КУпАП. на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Разом з цим, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП також не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали у суду сумніви.

Таким чином, за результатами судового розгляду суд апеляційної інстанції дійшов до переконання про відсутність належних і достатніх доказів для висновку про те, що ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, ухилявся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за встановлених судом першої інстанції обставин.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.

Апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, ухилявся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника Новікова В.М. підлягає задоволенню, а постанова судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Новікова Валерія Михайловича задовольнити.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 рокупро визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО