Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/353/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 332269 від 24.11.2019 та постанови судді від 21.02.2020 вбачається, що 24.11.2019 о 06 год в м. Ужгороді по вул. Собранецькій, 212, ОСОБА_1 керував транспортним засобом WOLF 2700 н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Посилається на те, що постанова судді не містить жодного посилання на наявні докази, які підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, суть якого відображена у протоколі від 24.11.2019, та слугували підставою для прийняття рішення про визнання в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім того, у протоколі відсутні дані про свідків у присутності яких підтверджується факт відмови від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки. Всупереч вимог ст. 256 КУпАП у протоколі відсутні посилання на обов`язкові ознаки складу правопорушення, що давали підстави для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Стверджує, що 24.11.2019, а саме о 06 год не керував жодним транспортним засобом, тому у протоколі невірно встановлено час вчинення правопорушення. Дослідження обставин наявності або відсутності факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому

-2-

законом порядку може здійснюватись судом виключно за умови встановлення факту керування транспортним засобом водієм з ознаками стану сп`яніння, як це передбачено ст. 256 КУпАП. З пояснень свідків не прослідковуються, яким чином встановлено їх особи та їх реєстраційні дані, тому їх пояснення у справі не можна визнати належними і допустимими.

В доповненні до апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду першої інстанції всупереч вимог ст. 252 КУпАП не містить оцінки доказів у справі, які досліджувались судом в судовому засіданні, а така оцінка зводиться виключно до перерахування наявних в справі письмових матеріалів. Також при постановленні рішення суд необґрунтовано послався як на доказ його вини, на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 764763 від 24.11.2019, оскільки, на його думку, дана постанова не має жодного доказового значення у справі. Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не могли бути прийняті до уваги, оскільки останні не викликались і не допитувались в судовому засіданні. З приводу обставин встановлення особи свідків його захисником було заявлено клопотання про виклик до суду працівників поліції, однак таке клопотання судом залишено без задоволення, що ставить під сумнів правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення. Що стосується дослідження в судовому засіданні доказу - відеозапису події, технічний носій якого міститься в матеріалах справи, то на ньому міститься кілька відео файлів, два з яких взагалі не відкривались, а суд у постанові вказує лише на один. Між тим, на жодному з них не зафіксовано самого факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про неналежність даного доказу.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Бількіна О. С., неявка яких з врахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Бількін О. С. належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Бількіна О. С., а саме: 04.06.2020, 03.12.2020, 02.11.2021, 16.05.2022 та 21.07.2022.

Апеляційний суд зауважує, що переважна більшість клопотань ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Бількіна О. С. про необхідність відкладення розгляду справи обґрунтовані перебуванням на лікуванні і знаходженням порушника за межами області, а останнє клопотання захисника-адвоката Бількіна О. С. від 05.12.2022 обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не може взяти участь у судовому засіданні, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, при цьому кожного разу ні ОСОБА_1 , ні його захисник-адвокат Бількін О. С., не надавали належних доказів, які б підтверджували причини їх неявки та вказані обставини.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

-3-

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.

Враховуючи те, що в черговому клопотанні захисника-адвоката Бількіна О. С. про відкладення розгляду справи не доведено наявність поважних причин, які свідчать про неможливість його та ОСОБА_1 приймати участь у розгляді справи, а також з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне справу розглянути за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Бількіна О. С., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та зібрані у справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

-4-

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 24.11.2019 о 06 год в м. Ужгороді по вул. Собранецькій, 212, ОСОБА_1 керував транспортним засобом WOLF 2700 н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 332269 від 24.11.2019, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми, з даного протоколу також слідує, що від підпису та надання пояснень ОСОБА_1 відмовився. Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння, як за допомогою приладу «Драгер», так і в лікаря-нарколога. Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 764763 від 24.11.2019 стверджується, що 24.11.2019 о 05 год, ОСОБА_1 в м. Ужгороді по вул. Собранецькій, 212, керував транспортним засобом WOLF 2700 н.з. НОМЕР_1 з неосвітленими номерними знаками та не мав при собі реєстраційного документу, чим порушив вимоги 2.9 «в» та 2.1«б» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

З встановлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та не використав надане йому право на проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

-5-

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 ..

Враховуючи викладене у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, а тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Зі змісту відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 спочатку поліцейським було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціально технічного приладу «Драгер», на що він відмовився, а тому останній був доставлений працівниками поліції для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння до Закарпатського обласного наркологічного диспансеру, де він також від такого відмовився у присутності двох свідків. Отже вказаним відеозаписом, спростовуються доводи апеляційної скарги в тій частині, що на жодному з відеозаписів не зафіксовано самого факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про неналежність даного доказу. Разом з тим, останнім не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки з приводу незаконності дій працівників поліції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор Тимчик Н. І. була упередженою при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в неї були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про її зацікавленість у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор патрульної поліції діяла у межах наданих їй повноважень.

Також апеляційний суду відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не викликались, не допитувались, тому їхписьмові пояснення не могли бути прийняті до уваги. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що виклик свідків та їх допит у судовому засіданні здійснюється за клопотання сторони в справі, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, що порушник, чи його захисник заявляли клопотання про виклик та допит у судовому засіданні як суду першої інстанції, так і апеляційного суду будь-яких свідків, у тому числі й ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були залучені поліцейським у якості свідків відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що у свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були підстави для обмови ОСОБА_1 в тому, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці

-6-

зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та і в закладі охорони здоров`я, а також про їх зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх не додано й до апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 24.11.2019 о 06 год, а тому подальші дії працівників поліції не мали жодного юридичного значення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на фактичних обставинах та матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а призначене йому адміністративне стягнення таким, що відповідає санкції вищевказаної статті - як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, і є справедливим.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді, і такі відхиляються.

Доводи апеляційної скарги та доповнення до неї про те, що з пояснень свідків не прослідковуються, яким чином встановлено їх особи та їх реєстраційні дані, тому їх пояснення у справі не можна визнати належними і допустимими, при цьому, у наявних в матеріалах справи письмових поясненнях вказаних свідків не вказано обставин їх присутності при складанні протоколу та яка саме відмова ОСОБА_1 ними засвідчена, - апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі також спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зі змісту яких вбачається, що своїми підписами вказані свідки підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, як для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», так і в лікаря-нарколога.

Доводи апеляційної скарги та поданого до неї доповнення про те, що в протоколі не зазначено, які саме дії вчинені ОСОБА_1 щодо ухилення від огляду, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та не свідчать про невідповідність складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в такому зазначені всі необхідні й передбачені цією нормою права відомості.

Що стосується доводів, які зазначені у доповненні до апеляційної скарги, з приводу необґрунтованого посилання судом першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_1 на наявність постанови про накладення адміністративного стягнення усправі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 764763 від 24.11.2019, оскільки така жодного відношення до даної справи не має, то такі є також безпідставними, оскільки саме порушення правил дорожнього руху, за які ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, стали законною передумовою для зупинки керованого ним транспортного засобу та виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння.

З вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги, а також поданих до неї доповнень, апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

-7-

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та скоєнні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги та доповнення до неї в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли, та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення у зв`язку з наявністю достатніх та належних доказів, які в своїй сукупності підтвердили обставини вчиненого адміністративного правопорушення і не перешкоджають апеляційному суду прийняти рішення на підставі наявних матеріалів справи.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі та в її доповненнях не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга з урахуванням внесених до неї доповнень без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 з доповненням до неї залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2020 щодо нього,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: