Справа № 587/796/22
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2022 року суддя Сумського районного суду Сумської області Степаненко О.А., при секретарі судового засідання Губарь Ю.В., захисника - адвоката Черненко Д.О., перекладача жестової мови Островської Н.О., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від ВП № 4 ( м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 видано 28.10.2005 року ДАІ ГУМВС України м. Ромни,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
З протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ №241517 від 03.06.2022 року вбачається, що 03 червня 2022 року ОСОБА_1 об 20 год. 00 хв., на автодорозі Київ-Суми-Юнаківка, поблизу с. Сула Сумського району Сумської області, керував автомобілем ЗАЗ-Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП за допомогою сурдоперекладача.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснивши, що він має вади слуху і мови, є глухонімим. Під час складання протоколу він об`ясняв працівникам поліції, що він має вади слуху та мови, і працівниками поліції це було візуально видно. Він не міг чітко усвідомлювати, що йому потрібно робити, оскільки будь-яких прав та обов`язків йому не було роз`яснено, читати він може, але не все розуміє, претензій до нього з боку працівників поліції він не розумів, перекладача йому не забезпечили, протокол підписав, однак що саме в ньому було написано він не зрозумів.
Адвокат Черненко Д.О., надав письмові пояснення, які підтримав в повному обсязі та просив закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому захисник також послався на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було порушене право ОСОБА_1 на захист, об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем, не надано,
Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП), а на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність для особи, яка керує т/з, настає, крім іншого, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що кореспондується з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого у свою чергу закріплена у ст. 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», оскільки диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.245,280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п. 3 розділу I цієї Інструкції, така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків; матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (із послідуючими змінами), водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Незважаючи на вказані вище вимоги закону, при відмові водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку протокол про адміністративне правопорушення був складений працівником поліції у відсутності 2-х свідків.
Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
Оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не був дотриманий порядок фіксації відмови водія т/з від проведення огляду, як на місці зупинки та і в закладі охорони здоров`я, тобто процедура і підстава для складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , то цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.
Крім того, як установлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є глухонімим, що зазначено в наданому посвідченні.
Судом досліджено відеозапис, здійснений працівниками поліції, який міститься на компакт-диску «СD-R», з якого видно, що працівникам поліції, які були викликані військовослужбовцями, що несли службу на блокпосту, було очевидно, що ОСОБА_1 є глухонімим, вони намагалися розмовляти з ним мовою жестів, намагалися роз`яснити права, надаючи ОСОБА_1 щось читати на планшеті ( що саме на відеозапису не видно). В ході складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 спілкувався мовою жестів. Хоча було ясно , що ОСОБА_1 є глухонімим, працівниками поліції не було забезпечено його право на захист, йому не роз`яснили суті обвинувачення, наслідки складання протоколу, наслідки відмови в проходженні огляду на стан сп`яніння, при складанні протоколу не було забезпечено участь захисника.
У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні правопорушення має право бути проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Однак вказаний протокол та додані до нього матеріали не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 , з урахуванням вади його здоров`я, був належним чином проінформованим про суть адміністративного правопорушення, оскільки останньому не були роз`яснені його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Зібрані як докази уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення особою залишать місце сумнівам, що не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.
Відтак, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порядок збору і процесуального закріплення доказів, визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, був суттєво порушений, внаслідок чого були суттєво порушені і права ОСОБА_1 , при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було суттєво порушено право ОСОБА_1 , який є глухонімим, на захист, зібрані по справі докази не можуть бути визнані такими, що зібрані в порядку і у спосіб, визначений законом, а тому підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП суд не вбачає.
Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі, в зв`язку з чим вважаю за необхідне на підставі ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Оскільки, ОСОБА_1 має вади слуху для розгляду даної справи було залучено перекладача жестової мови для перекладу судового процесу.
З огляду на викладене, вважаю необхідним здійснити оплату праці перекладачу ОСОБА_2 за надані послуги усного перекладу за рахунок держави у розмірі та порядку визначеному чинним законодавством, оскільки виконана робота ОСОБА_2 не є її службовим обов`язком.
Відповідно до п.6 1 Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним науково дослідним установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, від 1 липня 1996 року, № 710, розмір винагороди перекладачу, якщо виконана ним робота не є його службовим обов`язком, обчислюється за годину надання послуг з усного перекладу - 15 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а за надання послуг з письмового перекладу у кількості 1860 друкованих знаків разом із пробілами 10 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», у 2022 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з працездатних осіб: з 1 липня - 2600 гривень.
В провадженні перекладач Островська Н.О. брала участь в одному судовому засіданні 12.07.2022 року, тривалістю одна година, година надання послуг 60 хвилин, з усного перекладу обчислюється у розмірі 15-ти відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та становить 390 гривень.
До розміру винагороди перекладача, який залучається судом для надання послуг з перекладу, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо перекладач надає послуги з перекладу в справі, яка перебуває в провадженні суду, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше 100 тис. осіб; 1,2 - з кількістю населення щонайменше 500 тис. осіб; 1,25 - з кількістю населення щонайменше 1 млн. осіб.
Загальний розмір виплати не може перевищувати трикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, сукупна вартість послуг перекладача за здійснення усного перекладу становить 429 гривень з урахуванням коефіцієнту 1,1.
Враховуючи викладене, керуючись ст.130 ч.1, ст.247 п. 1 , п.3 ч.1 ст.284 КпАП України,ст. 68, 122, 418 КПК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», суд -
П О С Т А Н О В И В :
Закрити адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КпАП України за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Провести ОСОБА_2 оплату винагороди за усний переклад у судовому засіданні при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП у сумі 429 гривень.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.А. Степаненко