Справа № 450/681/22 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 33/811/1451/22 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Гриневича Михайла Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в межах ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000,00 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , в доход держави 496 грн. 20 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, 11 лютого 2022 року о 23 год. 25 хв. на вул. Стрийській, буд. 32 «А», в с. Сокільники Львівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Рено» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Перевірка на стан сп`яніння проводилася у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драґер Алкотест». Результат тесту № 1831 позитивний і становить 1,17 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 листопада 2022 року, та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскільки дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП і полягають у тому, що він 11.02.2022 керував транспортним засобом марки «Рено» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, то відповідно до норми ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний був з`ясувати: чи було вчинене інкриміноване адміністративне правопорушення, тобто чи керував ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом на момент його виявлення працівниками поліції.

Зазначає, що всупереч зазначеному, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи та дійшов невірного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що суд першої інстанції не дав оцінки відеозапису з місця події, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу, що надані працівниками поліції відео файли не відповідають положенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026.

Наголошує, що відеозапис, який знаходиться в матеріалах справи, жодним чином не доводить факту керування апелянтом транспортним засобом марки «Рено» номерний знак НОМЕР_1 , з останнього вбачається, що вказаний транспортний засіб стоїть припаркованим на узбіччі. Зокрема, такий розпочинається, як працівники поліції на службовому автомобілі здійснили зупинку біля припаркованого автомобіля, який стояв на узбіччі. При цьому, відсутні відомості щодо застосування працівниками поліції будь-яких засобів, передбачених законом для зупинки транспортного засобу (проблискових маячків, звукової сирени). На думку апелянта, вказані обставини підтверджують відсутність факту здійснення руху транспортного засобу «Рено» під керуванням ОСОБА_1 .

Зауважує, що апелянт не заперечує самого факту керування транспортним засобом до місця його перебування, де він був зупинений працівниками поліції. Проте, стан алкогольного сп`яніння виникнув після зупинки транспортного засобу та вживання алкогольних напоїв безпосередньо в транспортному засобі за місцем його перебування, що законом не забороняється, та ОСОБА_1 протягом трьох годин перебував у припаркованому автомобілі та очікував на приїзд колеги.

Вважає, що працівники поліції не мали законних підстав вимагати від ОСОБА_1 пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують швидкість реакції, оскільки в даному випадку він не був водієм, а відповідно до вимог, передбачених ПДР України, такому огляду підлягають лише водії.

Акцентує, що факт знаходження ОСОБА_1 в припаркованому автомобілі, який не рухався, за відсутності будь-яких об`єктивних даних про те, що він керував або почав керувати цим транспортним засобом, не давав поліцейським підстав, у разі виявлення у нього ознак будь-якого сп`яніння не тільки для вимоги проходження огляду на стан сп`яніння, а й для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки в цьому випадку він не може бути визнаний суб`єктом відповідальності керування в стані сп`яніння.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Гриневича М.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування особою транспортним засобом в стані сп`яніння на час зупинки працівниками поліції.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №284517 від 11.02.2022 та оскаржуваній постанові, 11 лютого 2022 року о 23 год. 25 хв. на вул. Стрийській, буд. 32 «А», в с. Сокільники Львівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Рено» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Перевірка на стан сп`яніння проводилася у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драґер Алкотест». Результат тесту № 1831 позитивний і становить 1,17 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Проте, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №284517 від 11.02.2022, свідки при його складенні залучені не були, та до матеріалів справи долучено диск з відеозаписом, який не містить достатніх даних для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не звернув на зазначене уваги та послався як на доказ підтвердження винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні на дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №284517 від 11.02.2022, а також на відеозапис події від 11.02.2022.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду, допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суті, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказав на них.

Отже, суддею всупереч вимог ст. 252 КУпАП не досліджено всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно абз. 17 п. 1.10 Розділу 1 Правил дорожнього руху водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 передбачено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Оцінюючи досліджені відеоматеріали, з урахуванням висловлених апелянтом зауважень та аргументів, суд зазначає наступне.

З долученого до матеріалів справи електронного носія (диску) вбачається наявність фрагментів відеозапису з нагрудної камери патрульного працівника поліції, з яких вбачається здійснення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», після чого відеозапис закінчується і відео не відображає подальші дії учасників події та самі обставини події, які б надавали можливість повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про порушення безперервності відеозйомки, а зазначений відеозапис не є цілісним (повним).

Так, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний диск з відеофайлами, проте на компакт-диску, наданому працівниками поліції, містяться файли відеозапису з нагрудної камери поліцейського, зі змісту яких вбачається, що відеозапис не відображає момент руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , повний хід спілкування водія з поліцейськими, натомість відеозаписи містять відомості лише про події, які мали місце біля припаркованого транспортного засобу.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є недоведеною.

Окрім того, матеріалами справи не підтверджується того, що перед початком огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 здійснювалося роз`яснення прав і обов`язків, наслідки проходження огляду чи відмови від його проходження, та можливість в разі незгоди з результатами огляду з використанням приладу Драгер пройти огляд в найближчому медичному закладі. Також, відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису, питання щодо згоди чи незгоди водія ОСОБА_1 з результатами огляду працівником поліції з`ясовано не було.

Отже з відеозапису неможливо відтворити обставини адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, даний доказ не може братися до уваги апеляційним судом та бути належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, в суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 пояснив, що він не керував транспортним засобом, а при відтворенні, в суді апеляційної інстанції, відеозапису з місця події, такий містить відомості лише про події, які мали місце біля припаркованого транспортного засобу і ним не зафіксовано моменту зупинки автомобіля, а тільки вбачається, що працівники поліції підійшли до припаркованого автомобіля та запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, враховуючи вищенаведене ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка керувала транспортним засобом, адже він не виконував жодних функцій водія на час пропозиції працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Отже, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Однак, в супереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Отже, враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, при винесенні постанови, суддя місцевого суду не надав оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

З огляду на те, що в матеріалах справи не міститься жодного належного й допустимого доказу на підтвердження, поза розумним сумнівом, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, всі сумніви щодо доведеності вини останнього тлумачаться на його користь.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 листопада 2022 року слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задоволити.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, скасувати та провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк