Номер провадження: 33/813/773/22
Номер справи місцевого суду: 522/1761/22
Головуючий у першій інстанції Іванов В.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/1761/22

Номер провадження: 33/813/773/22

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

особи, які прийняли участь у судовому засіданні:

- особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ),

- захисник адвокат Селюков Павло В`ячеславович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави, у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн. в дохід держави.

Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 28.12.2021 року о 02 год. 24 хв., громадянин ОСОБА_1 , знаходячись в місті Одесі по вул. Посмітного 1/1, керував транспортним засобом «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол про адміністративне порушення серії ААД № 219599 у відношенні ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) просить постанову суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що: 1) ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) не були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; 2) всупереч правил ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» співробітники патрульної поліції безпідставно здійснили заходи щодо зупинення транспортного засобу під керуванням апелянта; 3) з відеозапису подій вбачається відсутність ознак сп`яніння ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ); 4) працівниками поліції було порушено приписи ст. 266 КУпАП під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ); 5) ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) працівниками поліції не було відсторонено від керування транспортним засобом, що, як на думку останнього, є підтвердженням його тверезого стану на момент складання вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні апелянт, його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Мотивуючи винуватість ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що в діях ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: відмова водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

За результатами дослідження апеляційним судом у судовому засіданні зазначених вище доказів встановлені наступні обставини.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне порушення серії ААД № 219599, 28.12.2021 року о 02 год. 24 хв., громадянин ОСОБА_1 , знаходячись в місті Одесі по вул. Посмітного 1/1, керував транспортним засобом «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачено за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 1).

На підтвердження відомостей протоколу про адміністративне порушення серії ААД № 219599 щодо відмови апелянта від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку матеріали справи містять направлення на огляд останнього до закладу охорони здоров`я (а. с. 2). Разом з тим, матеріали справи не містять Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено про відмову ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) від проходження такого огляду, та зазначені конкретні причини проведення такого огляду (наявність конкретних ознак алкогольного сп`яніння).

Матеріали справи також містять відеозапис подій щодо складання протоколу про адміністративне порушення серії ААД № 219599 (а. с. 3), з якого вбачаються наступні обставини.

Так, з наявного відеозапису подій вбачається, що після зупинки співробітниками патрульної поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) останній декілька раз вимагає пояснити йому підстави зупинки транспортного засобу під його керуванням.

За наслідком незадоволення вимог апелянта про роз`яснення йому підстав зупинки транспортного засобу, останній у подальшому висловлює незгоду з поведінкою співробітників патрульної поліції та відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння.

З відеозапису подій також вбачається, що співробітниками патрульної поліції було безпідставно, у розумінні ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ), з огляду на наступне.

Так, відеозапис подій містить діалог співробітника патрульної поліції, який склав відносно ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, з третьою особою. В процесі вказаного діалогу співробітник патрульної поліції зазначає про те, що підстав зупинки транспортного засобу під керуванням апелянта не було, між тим, оскільки йому надійшло повідомлення про начебто вживання алкоголю апелянтом, він вирішив здійснити заходи щодо зупинки вказаного транспортного засобу.

Серед превентивних заходів ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» визначено, зокрема такий захід як зупинення транспортного засобу. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Так, зокрема, ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» наведений вичерпний перелік випадків, коли поліцейський має право зупинити транспортний засіб, а ч. 3 ст. 35 цього ж Закону закріплює обов`язок поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, визначених цією статтею. Право водія дізнатись про причини зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом та прізвище і посаду цієї особи, також гарантоване ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».

Пунктами 1 - 9 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» визначений вичерпний перелік випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб, а саме: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги інтим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

З наявного у справі відеозапису вбачається, що працівник поліції ухиляється надати пояснення водієві щодо причин зупинки транспортного засобу. Відеозапис подій не містить відомостей щодо роз`яснення апелянту підстав зупинки транспортного засобу під його керуванням, на момент здійснення зупинки, з детальним роз`ясненням причин зупинки.

За відсутності приписів КУпАП щодо підстав для визнання доказів недопустимими, вважаю за необхідне застосовувати норми КПК України, які регулюють подібні за змістом правовідносини (аналогія закону ст. ст. 86 - 87 КПК України).

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 86 КПК України).

Згідно зі ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Разом із цим, у рішенні в справі «Гефген проти Німеччини» Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

У рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Вбачаючи вищевказані порушенняЗакону України «Про національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух» співробітниками патрульної поліції, фактичне визнання співробітником патрульної поліції, який склав відносно ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, факту незаконної зупинки автотранспортного засобу під керуванням апелянта, вищевказані норми процесуального права і їх тлумачення, апеляційний суд вважає недопустимими докази (протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 219599 від 28.12.2021 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відеозапис з бодікамер № № 1854, 1426 на DVD диску) щодо винуватості апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на спростування доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) працівниками поліції не було відсторонено від керування транспортним засобом після складання відносно останнього протоколу серії ААД № 219599 від 28.12.2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Оскільки матеріали справи не містять допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, а провадження у справі закрити згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 247, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати. Прийняти нову постанову.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_2 )до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А. П. Заїкін