Єдиний унікальний номер №943/629/22
Провадження №3/943/387/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М. розглянувши матеріали, які надійшли від начальника ГУ ДПС у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , українки, громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , працює головним бухгалтером ТОВ «Арієс - Україна»,

за ст. 163-1 ч.1 КпАП України, -

встановив:

Згідно протоколу Серія ГУ ЛВ № 006015, складеного 06.06.2022 року головним державним інспектором ГУДПС у Львівській області Фігурою Олександрою Богданівною, при проведенні останньою позапланової виїзної документальної перевірки у ТОВ «Арієс - Україна» за адресою с. Ожидів вул. Шашкевича, 72, Золочівського району Львівської області, встановлено порушення ведення податкового обліку, допущене головним бухгалтером, а саме завищення суми ПДВ заявлених до бюджетного відшкодування на суму 85138 грн за грудень 2021, чим порушено п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями, про що складено акт від 01.06.2022 року.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, забезпечила явку представника, адвоката Кравчука Петра Івановича, який вину ОСОБА_2 заперечив, просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутність в діях останньої складу адмінпорушення, про що подав письмове клопотання.

Вислухавши думку адвоката, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, підставою для складання означеного протоколу стали відомості, викладені в акті про результати перевірки від 01.06.2022 року № 3984/13-01-07-02/38767462.

Частина 1ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України, тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1ст. 163-1 КУпАП.

Тобто, об`єктивна сторона вказаного правопорушення може полягати у різних формах: відсутність податкового обліку, порушення порядку його ведення, у тому числі у вигляді неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення. У ньому повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема, про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, особу яка його скоїла, дані про свідків і потерпілих, свідків їх пояснення тощо.

У протоколі про адміністративне правопорушення Серія ГУ ЛВ № 006015 від 06.06.2022 року зазначено, що головним бухгалтером ОСОБА_2 допущено ведення податкового обліку з порушенням встановленого законодавством порядку, а саме, завищення суми ПДВ заявлених до бюджетного відшкодування на суму 85138 грн за грудень 2021, чим порушено п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями.

При викладі у протоколі суті вчиненого адміністративного правопорушення, у ньому зазначено лише перелік норм податкового законодавства, та не вказано, які саме дії або бездіяльність у розумінні диспозиції ч. 1ст. 163-1 КУпАП були вчинені (допущені) ОСОБА_2 особисто та призвели до порушення порядку ведення податкового обліку.

Таке обвинувачення в даному випадку є неконкретним, позбавляє можливості ефективно захищатися від нього, а сам протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення здійснено посилання на акт податкової перевірки, в якому, нібито, зазначено всі допущені порушення податкового законодавства.

Проте норми КУпАП такого способу складання протоколу про адміністративне правопорушення не передбачають.

Тобто, сам адмінпротокол фактично не містить суті вчиненого адміністративного правопорушення виходячи з диспозиції ч. 1ст. 163-1 КУпАП, а тому не є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.

Крім того, інспектором не подано жодних доказів того, що саме ОСОБА_2 є головним бухгалтером даного підприємства в і саме вона згідно посадових обов`язків відповідальна за ведення податкового обліку, тобто в порушення ст. 14 КУпАП в суду немає жодних доказів, що саме ОСОБА_2 є суб`єктом відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Керуючись приписами ч.2 ст.255 КУпАП, з якого вбачається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, суд самостійно не може збирати докази по справі.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Під час розгляду справи судом не отримано будь-яких доказів, в розумінні ст. 251 КУпАП, на підтвердженні винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності усі докази, наявні у матеріалах справи, вважаю, що факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, не підтверджений належними і допустимими доказами при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя -

постановив :

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 163-1 ч.1 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Б. М. Журибіда