Справа № 308/8567/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
15.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Січка В. В. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, місце роботи: не повідомив, до адміністративної відповідальності не притягався,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з постановою, 23.06.2021, о 19 год 30 хв, по вул. Сечені у с. Тийглаш, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням та з`їхав у кювет з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім того, згідно постанови, 23.06.2021, о 19 год 04 хв, на автодорозі Тийглаш Р.Комарівці, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, не вибрав безпечної швидкості та з`їхав у кювет. Автомобіль отримав механічні пошкодження. Водій порушив вимоги п. 12-1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Січка В. В., просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, позаяк такий пропущено через поважні причини. Стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у місцевому суді та направлення йому копії оскаржуваної постанови у встановлений законом строк. При цьому, на думку апелянта, постанова є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Так, в обґрунтування цього, адвокат Січка В. В. зазначає, що постанова ухвалена без участі ОСОБА_1 та його представника, що є порушенням вимог чинного законодавства. На переконання апелянта, місцевий суд помилково дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП. Стверджує, що ОСОБА_1 є лікарем за фахом, для нього вкрай важливою є репутація, а тому свідомо вчиняти будь-яких протиправних дій та уникати відповідальності не збирався. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі, адже оформлений з порушеннями відповідних вимог. Просить судове рішення скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення слід визнати слушними, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Січки В. В., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 08.06.2022, однак жодних відомостей про причини своєї неявки до суду або клопотань про відкладення судового засідання на інший день, у матеріалах справи немає. Апеляційний суд бере до уваги той факт, що судове засідання декілька разів відкладалось за заявами сторони захисту, зокрема 23.11.2021 (а. с. 50), 07.06.2022 (а. с. 53); а також те, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на розгляд справи, тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Січки В.В., суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Січки В. В., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Приймаючи рішення щодо поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд бере до уваги таке.
Матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, який був оформлений у присутності ОСОБА_1 , підтверджується, що він був обізнаний з тим, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо нього. Те, що справа призначена до розгляду на 18.08.2021, ОСОБА_1 була надіслана судова повістка від 08.07.2021. Разом з тим, відомості про те, що ОСОБА_1 її особисто отримав, у матеріалах справи відсутні. При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що у матеріалах справи містяться дані про те, що копія оскаржуваної постанови надіслана ОСОБА_1 поза межами встановленого законом триденного строку. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення апелянтом не оспорюються, тому, з огляду на приписи ст. 294 КУпАП, не перевіряються.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №236222, 23.06.2021, о 19 год 30 хв, у с. Тийглаш по вул. Сечені, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням та з`їхав у кювет з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися, копію його отримати не захотів. З протоколу убачається, що такий складено у присутності двох свідків, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами підтвердили, що обставини, викладені у протоколі мали місце 23.06.2021 за участі ОСОБА_1 .
Вищевказані свідки також підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження освідування і у своїх письмових поясненнях. Так, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки автомобіля, так і в закладі охорони здоров`я.(а. с. 3).
Вказані обставини підтверджуються рапортом інспектора патрульної поліції Свиди В. (а. с. 4), протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №236236 (а. с. 5), копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №928179 (а. с. 6), відеоматеріалом, на якому зафіксовано момент спілкування поліцейських з ОСОБА_1 після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди, його пояснення, зокрема те, що ОСОБА_1 визнав, що перебував за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, зазначивши при цьому, що випив 300 грамів горілки, однак, на пропозицію поліцейських пройти освідування у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 категорично відмовився (а. с. 7).
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Свида В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Січка В. В., оскаржували дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
При оцінці доводів апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд визнає такі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються належними та переконливими доказами.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №236222, складений відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає жодних підстав для визнання процесуального документу неналежним або недопустимим доказом у справі, оскільки його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Так, у протоколі чітко вказано, що водій ОСОБА_1 , маючи очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, від освідування відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Апеляційний суд вважає твердження сторони захисту у цій частині безпідставними, позаяк під час розгляду апеляційної скарги не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, яка чітко регламентує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Апеляційний суд визнає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам вищевказаної статті. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що будь яких зауважень, скарг чи пояснень з приводу змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловлював під час його складання.
Твердження адвоката Січки В. В. про порушення права ОСОБА_1 на захист у зв`язку з розглядом справи за його відсутності, не визнаються, з урахуванням конкретних обставин справи, підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд апеляційної інстанції поновив апелянту строк на апеляційне оскарження судового рішення.
При оцінці доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 є лікарем за фахом, для нього вкрай важливою є репутація, а тому свідомо вчиняти будь-які протиправні дії та уникати відповідальності не збирався, апеляційний суд визнає безпідставними і такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи у цій частині спрямовані виключно на намагання ОСОБА_1 ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були повністю враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 36 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Січка В. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити адвокату Січці В. В. пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Січка В. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН