ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/644/22 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Як визнав суд, 10 жовтня 2022 року о 00 год. 14 хв. в м. Тернопіль по вул. Злуки водії ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ21099, д.р.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6810 ARBF 0422 ( повірка дійсна до 19.07.2023) на табло якого висвітлило результат 2,10 % (повторно протягом року). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції необ`єктивною, незаконною та необґрунтованою, ухваленою з істотним порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що він не був водієм транспортного засобу на момент складання протоколу працівниками патрульної поліції.

Заперечує факт керування транспортним засобом транспортним засобом ВАЗ21099, д.р.з. НОМЕР_1 , і стверджує, що лише сидів у машині та спілкувався із своїми друзями.

Вважає, що знаходження особи за кермом транспортного засобу, який не перебуває в стані руху, не є доказом перебування особи в стані сп`яніння і вчинення такою особою правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Звертає увагу, що наявні у справі відеозаписи не є безперервними, а тому не можуть вважатися належним та допустимим доказом по справі.

На думку апелянта, суд не вправі застосовувати покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли винна особа вже позбавлена такого права.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року і закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду від 04 листопада 2022 р., оскільки не був присутній при розгляді справи у суді першої інстанції.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 та його представник Островська О.Н. не заявилися, однак повідомили про можливість розгляду справи без їх участі.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Як слідує із змісту апеляційної скарги, поданої апелянтом ОСОБА_1 , копію судового рішення його представник отримала 14.11.2022 року.

Апеляційна скарга подана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, 24 листопада 2022 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 097988 від 10 жовтня 2022 року о 00 год. 14 хв. в м. Тернопіль по вул. Злуки водії ОСОБА_1 керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6810 ARBF 0422 ( повірка дійсна до 19.07.2023) на табло якого висвітлило результат 2,10 % (повторно протягом року). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, яким зафіксовано що на момент зупинки транспортного засобу ВАЗ21099, д.р.з. НОМЕР_1 , працівниками поліції за кермом перебував ОСОБА_1 .

Вказаним відеозаписом також підтверджено, що у зв`язку з наявними у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, га що він погодився і результат такого огляду зафіксовано 2,10 проміле.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає безпідставними твердження апелянта про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і те, що він був водієм транспортного засобу відповідно до Правил дорожнього руху України.

Твердження апелянта про недопустимість як доказу відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, про що він зазначає в апеляційній скарзі, вважаю непереконливими, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд не вправі застосовувати покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли винна особа вже позбавлена такого права, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки такі застереження нормами КУпАП, якими регулюється порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в тому числі порядок застоування адміністративного стягнення, не передбачено.

Відповідно до диспозиції ч.2 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів провадження постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним та притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за те, що 13 лютого 2022 року, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на вказані докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, доводи апелянта про необ`єктивність, незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є непереконливі і не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Докази, на підставі яких суд обґрунтував свій висновок щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення є належними та допустимими, оскільки отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.2 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 р. щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя