Справа № 489/20/22
Провадження № 3/489/449/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

14 червня 2022 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно з протоколом проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №301932 від 15.12.2021 ОСОБА_1 інкримінується, що 15.12.2021 о 17.30 год., в м. Миколаєві, проспект Богоявленський, 55-е, він, керуючи вантажним транспортним засобом «DAF», державний номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом НОМЕР_3 , в порушення вимог пункту 13.1 ПДР України, був неуважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом "ВАЗ" державний номерний знак НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Завдано матеріальні збитки.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, до суду не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово, при цьому в судові засідання 01.02.2022, 04.02.2022 та 14.06.2022 жодного разу не з`явилася, незважаючи на те, що суддею відкладався розгляд справи та надавалася можливість особі прибути до суду та надати особисті пояснення з приводу обставин справи. Таким чином, судом вжито всіх можливих вичерпних заходів для повідомлення та забезпечення участі особи в суді під час розгляду відносно неї справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, сторони зобов`язані цікавитися справами, учасниками яких вони є. Зокрема, у п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року ЄСПЛ констатував, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

При цьому ОСОБА_1 відомо, що на розгляді Ленінського районного суду міста Миколаєва знаходиться справа про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП. У зв`язку з цим, особа, відносно якої складено протокол, яка обізнана про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно неї перебуває на розгляді в Ленінському районному суді міста Миколаєва, виходячи із практики ЄСПЛ, зобов`язана вживати заходів для того, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, зокрема, отримати судову повістку та з`явитися до суду для розгляду вказаної справи.

Також відповідно до ст. 6 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

За такого, тривале зволікання судом з подальшим розглядом вказаної справи матиме наслідком порушення вимог ст. 6 Конвенції та ч. 1 ст. 277 КУпАП в частині розгляду справи впродовж розумного строку, у зв`язку з чим суддя приходить до висновку про можливість та доцільність розгляду справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол.

При цьому суддя вважає, що клопотання захисника про відкладення судового засідання 14.06.2022 через воєнний стан в Україні задоволенню не підлягає, оскільки, по-перше, введення воєнного стану в Україні не є самостійною підставою для відкладення розгляду справи; по-друге, ще задовго до введення в Україні воєнного стану ОСОБА_1 мав можливість підготуватися до розгляду справи, надати суду відповідні докази на підтвердження своєї позиції з приводжу обставин дорожньо-транспортної пригоди; по-третє, ОСОБА_1 має захисника, який надає йому правову допомогу у вказаній справі та який особисто з`явився в судове засідання 04.02.2022 та розповіла судді про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які їй відомі зі слів ОСОБА_1 .

При складенні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 заперечував свою вину в інкримінованому порушенні та надав письмові пояснення про те, що дійсно керував транспортним засобом та зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофора, коли ввімкнувся зелений сигнал світлофору, продовжив дорожній рух. Перед острівцем розташованим праворуч почув стукіт та зупинився, в цей момент в його транспортний засіб в`їхав автомобіль марки "ВАЗ" державний номерний знак НОМЕР_4 .

Захисник при розгляді справи в суді заперечила винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог ПДР, зазначивши про те, що останній за вказаних обставин рухався у крайній лівій смузі, а потерпілий праворуч від нього та хотів швидко проїхати острівок безпеки та виїхав перед автомобілем «ДАФ», змінивши напрямок руху ліворуч, внаслідок чого і сталася дорожньо-транспортна пригода. При цьому ОСОБА_1 не змінював напрямок руху, що підтверджується схемою місця ДТП та фотозображеннями.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив про те, що за вказаних у протоколі обставин керував транспортним засобом та відчув удар у лівий бік, при цьому їхав прямо зі швидкістю 20 км/годину біля острівця безпеки. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 у дзеркало заднього виду не бачив. Острівець безпеки в момент зіткнення майже проїхав.

Вислухавши пояснення потерпілого, захисника Коренко Т.В., дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; схему місця ДТП від 15.12.2021; письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із змісту ст. 245 КУпАП слідує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вирішуючи питання про притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, необхідно зазначити, що диспозиція даної статті за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто, нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативних актів, зокрема, до Правил дорожнього руху України.

З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог пунктів 2.3.б та 13.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно з п. 2.3.б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Однак, протокол не містить викладення суті порушення в частині зазначення конкретних діянь ОСОБА_1 , що підпадають під порушення вимог п. 2.3.б ПДР України, оскільки даний протокол містить лише посилання на порушення особою вказаного пункту Правил дорожнього руху України, при цьому, не описуючи яким саме чином особа порушила вимоги зазначеного пункту, в чому це конкретно виражалося та мало наслідком настання дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, судді не надано будь-яких доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою або відволікався від керування транспортним засобом у дорозі, оскільки саме такий вичерпний перелік діянь передбачений п. 2.3.б ПДР України, та сам ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях категорично заперечив, що відволікався від керування транспортним засобом.

Також при розгляді справи в суді не встановлено, що ОСОБА_1 змінював напрямок руху, внаслідок чого не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , оскільки із схеми місця ДТП вбачається, що після зіткнення автомобіль «ДАФ» під керуванням ОСОБА_1 зупинився паралельно правого краю проїзної частини з рівномірним боковим інтервалом.

Також, пояснення ОСОБА_2 про те, що перед зіткненням він не бачив у дзеркало заднього виду автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , викликають обґрунтовані сумніви в тому, що саме останній не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 та спростували його твердження про те, що саме ОСОБА_2 змінив напрямок руху ліворуч, щоб мати змогу проїхати острівок безпеки.

Крім того, зі схеми місця ДТП та наданих захисником фотозображень місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що після зіткнення автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_2 зупинився на незначній відстані від острівця безпеки, натомість автомобіль «ДАФ» під керуванням ОСОБА_1 був розташований на відстані 1,6 м від правого краю проїзної частини, що також може бути доказом на підтвердження пояснень ОСОБА_1 про те, що саме водій іншого транспортного засобу змінив напрямок руху ліворуч, щоб проїхати острівок безпеки.

Також, аналізуючи пошкодження транспортних засобів, можна дійти висновку, що зіткнення відбулося правою передньою бічною частиною автомобіля «ДАФ» з лівою бічною задньою частиною автомобіля ВАЗ. Натомість на фотозображеннях зафіксовано, що автомобілі після зіткнення зупинилися таким чином, що ліва задня частина автомобіля ВАЗ знаходилася попереду правої передньої частини автомобіля «ДАФ», тобто вказане свідчить про те, що після зіткнення автомобіль ВАЗ продовжив рух та змінив напрямок свого руху ліворуч, виходячи із габаритів автомобіля ДАФ з напівпричепом та його бокових інтервалів, які на момент зупинки не змінилися.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Оцінюючи зазначені вище докази, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду, при цьому винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не доведено поза розумним сумнівом наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247, 252, 280, 283,291, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ст. 124 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: М.В. Гриненко