Справа 362/4859/22
Провадження 3/362/2605/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2022 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 475677 від 02.11.2022, що був складений працівником поліції Олексюком О.А., 29.10.2022 о 20:00 год. ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , по телефону здійснив сварку з ОСОБА_2 у ході якої висловлював образи щодо неї та погрожував фізичною розправою, що надалі могло призвести до психологічного розладу здоров`я потерпілої.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт вини у скоєнні цього правопорушення і пояснив, що дійсно того вечора телефонував до колишньої тещі, між ними відбулася розмова. Причиною його дзвінка були кошти у розмірі 10 000 гривень, які ОСОБА_2 йому заборгувала. Пояснив, що у 2021 році помер рідний брат колишньої тещі, у неї коштів не було, а тому він оплатив усі послуги по похованню. Тоді з ОСОБА_2 домовилися, що кошти йому поверне, тобто фактично їх у нього взяла у борг. Тривалий час уникає з ним зустрічей. Наголосив, що жодного конфлікту по телефону не було, ОСОБА_2 жодним чином не ображав і їй не погрожував. Просив провадження закрити і викликати до суду усіх учасників справи, у тому числі його дітей, які обізнані про обставини цієї справи.

ОСОБА_2 , потерпіла по цій справі відповідно до протоколу, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її колишнім зятем. Коли почалася війна, то відносини її доньки з ОСОБА_1 значно погіршились. Наразі ОСОБА_1 проживає окремо від дружини. Того вечора зателефонував її колишній зять ОСОБА_1 та почав вимагали неіснуючий борг. Заперечила факт наявності жодних боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 . Додала, що вказані події мають системний характер, ОСОБА_1 регулярно телефонує їй та погрожує, дані дії завжди вчиняє в нетверезому стані. Тому того дня не витримала та викликала працівників поліції, які по прибуттю відібрали відповідні пояснення.

Представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Кривша Л.П. (діє на підставі договору від 14.12.2022) вказала, що даний адміністративний матеріал беззаперечно вказує на факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення. Наголосила, що наявність боргу перед ОСОБА_1 не підтверджується жодним доказом. Також зауважила, що на момент смерті брата ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не був розлучений зі своєю дружиною, дочкою ОСОБА_2 , а тому ці кошти були спільним сімейним бюджетом, а тому питання боргу є недоречним.

ОСОБА_3 , працівник поліції, який складав даний протокол пояснив, що йому на розгляд надійшла заява ОСОБА_2 , після чого викликав ОСОБА_1 , який надав пояснення, що дійсно телефонував колишній тещі через наявність боргу. Заперечував висловлювання ним погроз щодо ОСОБА_2 . Пояснив, що важко встановити факт наявності погроз, коли відсутні будь-які докази. Оформив протокол, так як ОСОБА_1 визнав, що телефонував колишній тещі. Факт висловлювання погроз ОСОБА_1 у протоколі не фіксував.

Свідок ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_1 та онука ОСОБА_2 , яка надавала суду пояснення у присутності законного представника, пояснила суду, що дійсно в двадцятих числах жовтня 2022 року чула телефонну розмову батька з бабусею. Тато просив бабусю повернути борг, при цьому жодних образ чи погроз не висловлював. Окремо зауважила, що тато просив її та брата передати бабусі про необхідність повернення боргу, але бабуся ігнорувала ці просьби.

Свідок ОСОБА_5 , син ОСОБА_1 та онук ОСОБА_2 , який надавав суду пояснення у присутності законного представника, вказав, що про події того дня йому нічого не відомо. Обізнаний, що бабуся мала повернути батькові гроші.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про таке.

За правилами ст. 7 КУпAП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з aдміністративним прaвопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про aдміністративні прaвопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так диспозиція ч. 1 ст. 173-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого <…>.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч.1 ст.1 Закону).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Згідно із ст. 5 Закону, основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є в тому числі ефективне реагування на факти домашнього насильства; належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміну їх поведінки.

Згідно із ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Так судом установлено, що ОСОБА_1 є колишім зятем ОСОБА_2 .

Разом з тим, на думку суду, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, за які встановлена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Водночас відповідно до ч. 2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

При цьому суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі "Карелін проти Російської Федерації", суд приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Так, до даного протоколу додано інші докази, зокрема: рапорт працівника поліції, де мається інформація про надходження заяви від ОСОБА_2 по факту, який відображений у протоколі; протокол про прийняття від ОСОБА_2 заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.10.2022; письмові пояснення ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , де містяться діаметрально протилежні твердження учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, належних та достатніх доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

Водночас суд враховує пояснення свідка ОСОБА_4 , очевидиці події, які надані нею безпосередньо суду, де вона заперечує факти, які викладені у вищезазначеному протоколі.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, дослідивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, беручи до уваги обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, суд дійшов до висновку про недоведеність у даному випадку вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» і наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 cт. 247 КУпAП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 283-285, 294 КУпАП, суд

постановив:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя В.М. Дорошенко