КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1231/2022
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Мирошніченко Інни Вадимівни, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР України та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 454 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 20 серпня 2021 року о 03 год. 10 хв. по вул. Братиславська, 48 у м. Києві керував транспортним засобом КІА OPTIMA д.н.з. НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови суду, прийнятої тільки на підставі складеного працівниками поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, без заслуховування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та без надання йому можливості долучити свої докази.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на те, що не визнає вину, протокол складений інспектором поліції з перевищенням повноважень. Інспектор зупинив його вночі, коли він їхав на роботу, без явних причин зупинки автомобіля, після нетривалої розмови працівник поліції повідомила, що в неї є підозра, що він перебуває під наркотичним сп`янінням, а інспектор, який його зупинив, запропонував проїхати до медичного закладу. На відеозаписі він надає згоду на проходження медичного огляду на стан сп`яніння, однак інспектор поліції відмовляє йому у забезпеченні проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я і пропонує самостійно звернутися до нарколога про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Оскільки він їхав у робочих справах, то мав сумніви, чи їхати йому в інший кінець м. Києва для проходження огляду, однак після дзвінка знайомого, йому повідомили про несприятливі наслідки у разі відмови проходження огляду, тому після такої розмови зі своїм знайомим він погодився пройти огляд у лікаря за направленням поліцейських, проте йому було відмовлено. Поліцейські відмовилися доставити його до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду, тому він вимушений був самостійно звернутися до КМНКЛ «Соціотерапаія» для проходження огляду. За результатами дослідження крові наркотичні речовини не виявлено.

Крім вищезазначеного, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціальних технічних засобів відповідно до ст. 266 КУпАП.

Вказував, що аналіз Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проходження такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, дає підстави стверджувати, що огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, має бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, і тільки у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди з результатами такого огляду, лікарем закладу охорони здоров`я. Отже, через порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на визначення стану сп`яніння відповідний огляд слід вважати недійсним.

Крім того, поліцейськими до матеріалів справи не надано направлення на огляд на стан наркотичного сп`яніння до відповідного закладу охорони здоров`я, як того вимагає чинне законодавство. Форма такого направлення наведена в додатку № 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОЗ України, МВС України 09 листопада 2015 року № 1452/7.

Вважав наведене порушення істотним, з огляду це складений за результатами такого огляду протокол про адміністративне правопорушення та інші докази недопустимими, такими, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП. Крім того, працівники поліції не роз?яснили йому права, відмітка в протоколі поставлено формально на вимогу працівників поліції, що також є грубим порушенням. Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності був складений раніше, ніж оформлені матеріали пояснень свідків.

Зазначав, що суд в оскаржуваній постанові послався на письмові пояснення свідків як доказ, що підтверджує вчинене правопорушення, однак в судовому засіданні свідки не допитувалися. Отже, не може бути визнано доказами тільки відомості, що містяться в письмових показаннях свідків, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі є показання свідків, а не огляд їх пояснень. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 27 червня 2019 року в справі № 560/751/17.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію правопорушення, таких даних також не містить постанова Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року. З цих підстав оскаржувану постанову вважати законною також не можна, оскільки вона суперечить ч. 3 ст. 283 КУпАП, відповідно до якої постанова повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснюватися). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 337/3389/16-а.

Крім того, відеозапис не узгоджується з даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому працівники поліції зазначили, зокрема, такі ознаки сп`яніння, які стали підставою складання протоколу: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Дані обставини повністю спростовуються відеозаписом, на якому видно, що руки не тремтять, мова не путана. Таким чином, уривки відеозапису, наявні в матеріалах справи, не є достатнім доказом його винуватості у порушенні вимог п. 2.5 ПДР, оскільки не зазначено технічний засіб, яким здійснювався відеозапис кожного уривку.

На підставі вищевикладеного просив скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року в справі № 754/15900/21 та винести нову про закриття провадження в справі відносно нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, врахувати при розгляді справи нові докази, що не були долучені до матеріалів справи з поважних причин.

Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку для подачі апеляційної скарги, поданої 23 лютого 2022 року.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши зазначене клопотання, перевіривши матеріали справи, заслухавши думку захисника Мирошніченко І.В. та ОСОБА_1, які підтримали клопотання про поновлення строку та просили його задовольнити, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного після дня винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

Судом встановлено, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. Враховуючи, що оскаржувану постанову було винесено 02 листопада 2021 року, а також враховуючи положення ст. 294 КУпАП, останнім днем для подачі апеляційної скарги є 12 листопада 2021 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 вказує на те, що він не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, не отримував повісток, копія постанови йому не направлялась, з матеріалами справи ознайомився через свого представника 14 лютого 2022 року, про що є відповідна розписка в матеріалах справи. Крім того, наприкінці жовтня захворів і не зміг скористатися правом на отримання постанови в даній справі протягом 10 днів також через загострення хронічної хвороби.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 отримано копію постанови під підпис (а. с. 11).

Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_1був обізнаний про винесення судом постанови, результати розгляду справи та строки оскарження постанови - десять днів з дня її винесення.

Оцінюючи надані скаржником копії довідок № 01483 від 04 листопада 2021 року та № 01611 від 15 грудня 2021 року, апеляційний суд враховує, що ними підтверджується перебування ОСОБА_1 на амбулаторному стаціонарі, тобто поза приміщенням лікувального закладу, відтак зазначені довідки не є достатнім доказом на підтвердження поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно наданих довідок ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 28 жовтня 2021 року по 04 листопада 2021 року та з 03 грудня 2021 року по 15 грудня 2021 року включно, отже, з 16 грудня 2021 року мав можливість подати апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня отримання такої постанови.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить висновку, що ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного ст. 289 та ч. 3 ст. 294 КУпАП і підстав для його поновлення, що були викликані поважними причинами, не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР України і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.