Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду - Збитковська Т.І.

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

представника ОСОБА_1 - адвоката Віднік А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2021 року, 17 травня 2021 року ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї - умисні дії психологічного, фізичного, сексуального та фінансового характеру, що полягало у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичного розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що суд першої інстанції, на її думку, розглядаючи матеріали адміністративної справи, належним чином не перевірив та не дослідив докази, наявні в матеріалах провадження, яким не надав належну правову оцінку. Просить постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нову, якою притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У поданому запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості і прийняте, відповідно до вимог матеріального і процесуального права, а доводи ОСОБА_2 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Будучи завчасно, у передбачений законом строк, неодноразово належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, апелянт в судове засідання не з`явилася, подавши численні заяви про відкладення справи.

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи розумні строки розгляду провадження в суді, викладення позиції ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд у відсутності апелянта.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Віднік А.М, які просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Відповідно до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів провадження, викладене в протоколі, датовано 17 травня 2021 року, постанова про закриття кримінального провадження винесена 31 травня 2021 року, а протокол щодо ОСОБА_1 складений лише - 03 вересня 2021 року.

З матеріалів справи також слідує, що доказом, на підставі якого орган національної поліції порушив щодо ОСОБА_1 адміністративне провадження за ст. 173-2 КУпАП, є лише письмові пояснення ОСОБА_2 .

Інших доказів матеріали справи не містять (пояснень свідків чи очевидців події, висновку судово-медичної експертизи, огляду лікаря і т.д.).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 зазначив, що є батьком двох малолітніх дітей, які проживають з ОСОБА_2 , і з якими рішенням опікунської ради встановлено дні побачень. Саме на цьому ґрунті між ними виникають суперечки. З 15.01.2021 року вони спільно не проживають в одній квартирі, хоча шлюб між ними розірвано лише 18.01.2022 року. Зазначив, що 17 травня 2021 року ні ОСОБА_2 , ані своїх дітей він не бачив, в квартирі чи біля будинку не перебував, а дані протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності.

Апеляційний суд приймає вищезазначені пояснення, оскільки доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_2 при зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, не надано.

В матеріалах справи не має належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, про що правомірно йдеться в оскаржуваній постанові місцевого суду.

З наданих в розпорядження апеляційного суду доказів слідує, що при розгляді справи про розірвання шлюбу місцевим судом представник ОСОБА_2 відмовилася від розгляду доказів про насилля з боку ОСОБА_1 , що відображено на технічному носії інформації, з чим погодилася ОСОБА_2 .

Виходячи з викладеного та з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки «поза розумним сумнівом» не доведена його вина в інкримінованому адміністративному правопорушенні, а, отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И ЛА:

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського

апеляційного суду Т.І.Збитковська