Справа № 161/8681/22 Провадження № 33/802/676/22 Головуючий у 1 інстанції:Гринь О. М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Філіповича В.Є., розглянувши апеляційну скаргу захисника Філіповича В.Є. на постанову судді Луцького місьрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним за те, що 25 червня 2022 року о 00 год 02 хв на вул. Рівненська, 107, в м. Луцьку він керував автомобілем, марки ЗАЗ Lanos номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник Філіпович В.Є. оскаржує його з мотивів незаконності і необгрунтованості. Стверджує, що у матеріалах справи відсутній відеозапис, що підтверджує процес керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки складений з порушенням вимог закону. З огляду на наведене, просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника Філіповича В.Є., який підтримав апеляційну скаргу і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Положення ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Посилання, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 25 червня 2022 року серії ААД № 200667 25 червня 2022 року о 00 год 02 хв на вул. Рівненська, 107, в м. Луцьку ОСОБА_1 керував автомобілем, марки ЗАЗ Lanos номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зауваження до протоколу відсутні (а.с.1).

У графі протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» вказано: «Надані на окремому аркуші» (а.с.1).

У письмових поясненнях ОСОБА_1 власноручно зазначив, що «25 червня 2022 року близько 00 год 15 хв керував авто ЗАЗ. Перед поїздкою вживав спиртні напої (пиво)… Претензій до поліції не маю.» (а.с.6).

Таким чином, на місці події порушник сам визнав вину у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину, чим повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст.268 КУпАП, адже у відповідній графі протоколу: «гр-ну (ці) ОСОБА_1 роз`яснено його (її) права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи відбудеться 19.07.2022 о 10 год 00 хв у Луцькому міськрайонному суді», де наявний підпис ОСОБА_1 , що свідчить про ознайомлення правопорушника із його правами (а.с.1).

Тому твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є недопустимим доказом, оскільки він складений із порушеннями, не заслуговують на увагу, так як, на переконання апеляційного суду, вказаний протокол складений поліцейським із дотриманням вимог ст.ст.254, 256 КУпАП, а тому є належним і допустимим доказом в розумінні положень ст.251 КУпАП.

Згідно з роздруківкою з приладу «Драгер» та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом тесту 1,51‰ (а.с.3-4).

В апеляційному суді сторона захисту стверджувала, що працівниками поліції був порушений порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Однак, такі доводи не знайшли свого підтвердження, враховуючи таке.

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції), якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Оскільки у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції мали право запропонувати йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відеофіксацією з нагрудних камер поліцейських стверджується, що на запитання поліцейського: «Чому їздите туди-сюди?» ОСОБА_1 відповів: «Я хотів їхати на блокпост» (а.с.9, час відео: 00:08:08).

На вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці ОСОБА_1 погодився, і результат проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» становив 1,51 ‰ (а.с.9, час відео: 00:16:29).

ОСОБА_1 був згідний з таким результатом (а.с.9, час відео: 00:16:50).

Піддавати вказані докази сумніву у суду апеляційної інстанції немає підстав.

А тому посилання сторони захисту на порушення процедури огляду у медичному закладі є голослівними, оскільки будь-яких заяв чи клопотань після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заявляв.

З огляду наведене, апеляційний суд вважає, доводи апеляційної скарги не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши зібрані й досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною сукупністю належних та допустимих доказів у розумінні ст.251 КУпАП, які містяться у матеріалах справи.

А невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що накладаючи адміністративне стягнення, суддя, згідно з вимогами ч.2 ст.33 КУпАП, урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, підстави для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Філіповича В.Є. залишити без задоволення, а постанову судді Луцького місьрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов