КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/5197/22
провадження № 33/824/2995/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Кирилюк Г.М., при секретарі Кошель К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року в складі судді Таран Н. Г., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

23.09.2022 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року. Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на ті підстави, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Наявна в матеріалах справи копія виклику (а.с.7), яка начебто відправлялась за адресою його проживання, не є належним доказом повідомлення про час і дату судового засідання. В матеріалах справи відсутні відомості про вручення вказаного поштового відправлення. Довідка про направлення на його особистий номер SMS- повідомлення, за відсутності заяви про намір отримання судової повістки в такій спосіб, також не є належним доказом сповіщення про місце і дату розгляду справи.

Вважає, що суд першої інстанції не виконав своє завдання - здійснити правосуддя на засадах верховенства права, не забезпечив право на справедливий суд.

Також зазначив, що судом першої інстанції не досліджено наявний у матеріалах справи відеоматеріал, який достеменно спростовує факт наявності складу адміністративного правопорушення.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначив, що належним чином оформленої та завіреної постанови у строк та порядку, визначеному процесуальним законом, йому не було ні вручено, ні надіслано. Копію постанови було отримано лише на письмову вимогу 13 вересня 2022 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою та розпискою. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня вручення оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Юрченко Ю. Б. апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснив, що його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була спровокована діями працівників поліції, які пів години оглядали машину, погрожували її забрати для потреб ЗСУ без пояснення причин. Останні запропонували записати відео, щоб він відмовився від проходження огляду, і тоді вони його відпустять. Оскільки у нього двоє дітей, яких він хотів вивезти в село, іншого транспорту у нього немає, він погодився на пропозицію працівників поліції. Після цього йому повернули машину та дозволили на ній поїхати додому.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Юрченко Ю. Б. додатково зазначив, що відповідно до пункту 2 Розділу І "Загальні положення" Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження виконання поліцейським вимог щодо виявлення (встановлення) ознак наркотичного сп`яніння, які передбачені пунктом 3 і 4 Розділу І цієї Інструкції.

Зазначає, що наявний в матеріалах справи відеоматеріал фактично не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій, що є не прийнятним у розрізі позиції Верховного Суду у справі №216/5226/16-а.

Як наслідок, не вбачається можливості здійснити перевірку, зокрема обставин встановлення (виявлення) стану наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .

Наданий відеоматеріал спростовує викладені обставини стосовно ознак сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 поводить себе розсудливо та адекватно обстановці, що ніяк не свідчить про перебування ним в стані наркотичного сп`яніння.

Вказує, що направлення на огляд фіксує факт згоди пройти огляд в закладі охорони здоров`я, і відповідно фіксує його результати. Таким чином, поліцейський мав би оформити акт відмови від проходження огляду, а не направлення на огляд.

Відеоматеріал достеменно свідчить про те, що ОСОБА_1 під примусом відмовляється від проходження огляду на вимогу працівника поліції.

Не може за жодних обставин визнаватися адміністративним правопорушенням дія, яка і формально вказує на наявність певного складу правопорушення, однак вчинення якої обумовлено чимось, здійснено особою під певним тиском, на прохання та/або за пропозицією працівника правоохоронного органу.

Зміст відеозапису події, долученого поліцейським до протоколу про адміністративне правопорушення, який складається із короткого фрагменту, який не охоплює всієї процедури від зупинки водія до моменту складення протоколу, який не відображає процедури огляду поліцейськими ОСОБА_1. на стан наркотичного сп`яніння, який фіксує лише відмову цього водія від проходження огляду в закладі охорони здоров`я за пропозицією правоохоронця, не підтверджує, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення. Такий зміст вказує на його відсутність.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була винесена судом 10 серпня 2022 року, а тому останнім днем строку для подання апеляційної скарги було 20 серпня 2022 року.

Апеляційна скарга подана 23.09.2022, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий розгляд справи 10 серпня 2022 року відбувся за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника.

В матеріалах справи міститься довідка про доставку 12.07.2022 5:38:00 ОСОБА_1 SMS на номер телефону НОМЕР_1 повідомлення щодо документу «Судова повістка по виклик до суду на 10.08.2022 09:05 по справі №754/5197/22».

Відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Надіслання SMS на номер телефону не можна вважати належним повідомленням про розгляд справи, оскільки іншого повідомлення, ніж повістка, КУпАП не передбачає.

Доказів отримання ОСОБА_1 судової повістки матеріали справи не містять.

Відповідно до відомостей Укрпошти, копію оскаржуваної постанови було надіслано Деснянським районним судом м. Києва на адресу ОСОБА_1 20.09.2022 та вручено останньому 23.09.2022 (а.с. 66-68).

З огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення права особи на оскарження судового рішення в її справі, суд вважає за можливе клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зі складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №328056 вбачається, що 03 травня 2022 року о 21 год. 55 хв. в м. Києві, Погребський шлях, 140, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ОPEL, державний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці, що не реагують на світло; не природна блідість, підвищена жвавість рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Зафіксовано на боді-камеру 472254, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) , огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У протоколі зазначено, що у ОСОБА_1 були наступні ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці, що не реагують на світло; не природна блідість, підвищена жвавість рухів.

Вказані ознаки сп`яніння були встановлені поліцейським в ході спілкування з ОСОБА_1 , повноваженнями щодо встановлення наявності у водія ознак сп`яніння наділений лише поліцейський.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Суд погоджується з доводами захисника, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду не була пов`язана з його дійсним волевиявленням та не є безсумнівною для стороннього спостерігача.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, який складається лише з короткого відеофрагменту, о 22:32 зафіксовано слова працівника поліції до включення відеозапису : "Камера включається, ти кажеш я не згоден, нема часу, я відмовляюся і все" .

О 22.34 працівник поліції включив камеру та повідомив ОСОБА_1 про те, що у нього в ході спілкування виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, чи відмовляється він від огляду?", на що одразу отримав відповідь: "Так, відмовляюсь".

О 22:35 працівник поліції у ОСОБА_1 запитує: " Сам акуратно доїдеш?".

Як пояснив ОСОБА_1 , після цього він сів в автомобіль та поїхав додому.

Відповідно до пп.1, 2 Розділу VІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справа 18 грудня 2018 року №1026, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Відповідно до ч.2 розділу ІІІ цієї Інструкції включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Відповідно п. 5 розділу ІІ цієї Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції , а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

З огляду на ту обставину, що наданий суду відеозапис з відеореєстратора працівника поліції не відображує всю послідовність подій, враховуючи, що на ньому зафіксовано слова працівника поліції, який роз`яснює, якими повинні бути дії особи, у якої виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, після включення поліцейським камери, як повинна прозвучати її відмова від проходження огляду, а також враховуючи надання такій особі можливості продовжити керування транспортним засобом після оформлення протоколу, суд не може відкинути версію ОСОБА_1 про те, що до включення відеозапису працівники поліції підбурили його відмовитись від проходження огляду, пояснивши, що в іншому випадку автомобіль у нього буде вилучено для потреб ЗСУ.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, ухвалених у справах «Тейшеро де Кастро» проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» зазначено про те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання зі сторони поліцейських, буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, в силу принципу невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У постанові від 21 січня 2020 року ( справа №754/17019/17) Верховний Суд зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Висновок суду першої інстанції про доведеність тієї обставини, що водій ОСОБА_1 за встановлених ознак наркотичного сп`яніння відмовся від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, з огляду на фактичні дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та даних відеореєстратора є необґрунтованим, оскільки наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності не доводять "поза розумним сумнівом" вину вказаної особи у вчиненні даного адміністративного правопорушення та не спростовують його твердження про те, що відмова від проходження огляду не була його внутрішнім волевиявленням, а є наслідком стороннього впливу працівників поліції, що не може тягнути за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 цього Кодексу.

Повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги врегульовано ст. 294 КУпАП, яка не передбачає права направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Правові підстави для застосування судом положень п. 1 ч.1 ст. 415 КК України відсутні.

Керуючись ст. 247, 284, 294 КУпАП суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кирилюк Г. М.