Справа № 495/3145/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Білгород- Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого судді - Шевчук Ю.В.,
при секретарі - Бучка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському Одеської області матеріали, які надійшли від Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ, Луганської області, обіймає посаду головного сержанта військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2, ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
26 травня 2022 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №302010 від 23.05.2022 року, відповідно до якого 10.05.2022 року близько о 15:00 годині гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , вчинив сварку з гр. ОСОБА_2 , кричав, ображав, погрожував що зв`яже та вивезе, на зауваження заспокоїтися не реагував, порушував громадянський спокій, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.
26 травня 2022 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №301934 від 23.05.2022 року, відповідно до якого приблизно 05.05.2022 року близько 18:00 годині гр. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання, вчинив сімейну сварку зі своєю матірю, під час якої в адресу гр. ОСОБА_3 образливими словами та кричав, чим скоїв домашнє насилля психологічного характеру та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.06.2022 року зазначені вище адміністративні матеріали були об`єднані в одне провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав свою вину та заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності за нібито вчинення ним інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Та зазначив, що кофлікти з його матір`ю ОСОБА_3 виникають через те, що вона зловживає алкогольними напоями, а конфлікт з сусідкою ОСОБА_2 відбувався через те, що вона образила його дружину.
В судовому засіданні адвокат Коломацький М.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 просив закрити провадження по справі через відсутність в діях ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень, оскількі відомості, які зазначені в протоколі не відповідають дійсності, між сторонами виник конфлікт з приводу документів на будинок та сварка з приводу відносин в сім`ї. Нецензурною лайкою ОСОБА_1 теж ніколи не виражався, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ним інкримінованих йому адміністративних правопорушень.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 зазначила, що конфлікти з сином ОСОБА_1 почали виникати після того, як він почав житии зі своєю дружиною ОСОБА_4 .
В судовому засіданні адвокат Матяшевич М.М., який діє в інтересах ОСОБА_3 просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки ним було вчинено домашнє насилля по відношенню до своєї матері.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що у неї виникають сварки з дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_4 , оскільки останню все не влаштовує, вона постійно влаштовує сварки. В той день, 10.05.2022 року на ОСОБА_2 теж було складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП та притягнуто її до адміністративної відповідальності. Також пояснила, що ОСОБА_1 на її адресу нецензурною лайкою не висловлювався, говорив лише образливі слова.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №302010 від 23.05.2022 року, 10.05.2022 року близько о 15:00 годині гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , вчинив сварку з гр. ОСОБА_2 , кричав, ображав, погрожував що зв`яже та вивезе, на зауваження заспокоїтися не реагував, порушував громадянський спокій, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.
Підставою для складання зазначеного вище адміністративного протоколу стала заява ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 погрожували їй фізичною розправою та виражались нецензурною лайкою.
В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував те, що він виражався 10.05.2022 року нецензурною лайкою відносно своєї сусідки ОСОБА_2 ..
Згідно пояснень сусідки сторін ОСОБА_5 вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно відбуваються сварки через конфлікти між дітьми та конфлікти з дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_4 .. Те, що ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою вона не чула.
Диспозицією ст.173 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, а саме: за нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Склад правопорушення включає в себе наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.
Відповідно до Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22 грудня 2006 року, при розгляді адміністративних та кримінальних справ про хуліганство необхідно встановити всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясувати чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, а також з`ясувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.
Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері. Це може бути: хапання за одяг, насильницьке утримання за руки, демонстративне зривання головного убору, вимога дати цигарку або пускання в обличчя диму від неї, непристойна пропозиція дівчині та інші подібні дії. Для всіх цих випадків характерним є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення нав`язати свою волю, а точніше свавілля.
Конкретні прояви цього правопорушення надзвичайно різноманітні. Таке розмаїття законодавець визначив терміном «інші подібні дії», до яких необхідно віднести: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, які слідкують за порядком; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`я по телефону; співання непристойних пісень; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; справляння природних потреб у не відведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільна без потреби зупинка комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; неправдиве повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не призвело до тяжких наслідків; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявленням неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах тощо.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 pоку №2899-IV).
Матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується наявність обов`язкового елементу об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме: наслідків протиправних дій особи у вигляді порушення громадського порядку, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено в судовому засіданні, ОСОБА_1 не виражався нецензурною лайкою відносно ОСОБА_2 , не чіплявся образливо до неї та взагалі не вчиняв будь-яких дій, які містять склад адміністративного правопорушення, який кваліфікується як «дрібне хуліганство».
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №301934 від 23.05.2022 року, приблизно 05.05.2022 року близько 18:00 годині гр. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання, вчинив сімейну сварку зі своєю матірю, під час якої в адресу гр. ОСОБА_3 образливими словами та кричав, чим скоїв домашнє насилля психологічного характеру та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

У даному випадку протокол відносно ОСОБА_1 складено без врахування вимог Закону.

При цьому не конкретизовано, в чому саме таке насильство полягало і яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита.

Суд зазначає, що особою, яка уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не зазначено в протоколі: які конкретні дії були вчинені ОСОБА_1 , в чому виражалося психологічне насильство в сім`ї по відношенню до своєї матері.

Отже, насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Також в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити ОСОБА_3 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди її психічному здоров`ю.

Таким чином, наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 не встановлена, а наявність побутового конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За загальним правилом ст.9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.

Частиною першої ст. 9 КУпАП передбачено, що особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.

Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Як визначено ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З аналізу положень ст.ст. 251, 256 КУпАП вбачається, що особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який складений відповідно до вимог закону.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що протоколи про адміністративні правопорушення складені працівниками поліції з істотними порушеннями вимог законодавства, а саме з порушенням строків, передбачених ст.254 КУпАП, а саме: правопорушення мало місце 05.05.2022 року та 10.05.2022 року, натомість протоколи про адміністративне правопорушення складені 23.05.2022 року, окрім того в протоколах про адміністративні правопорушення невірно зазначено прізвище правопорушника « ОСОБА_1 », замість вірного « ОСОБА_6 ».

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбаченого, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальну), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»- практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року)

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 та ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку показам сторін, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 та ст. 173-2 КУпАП, тому у відповідності до вимог п.1 ст.247 КУпАП, суд приходить до обгрунтованого висновку, що провадження по даній справі підлягає закриттю.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 173, 173-2, 247, 250, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по адміністративній справі №495/3145/22 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Провадження по адміністративній справі №495/3162/22 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Повний текст даної постанови складено та проголошено 07.11.2022 року об 15 годині 30 хвилин.

Суддя: