Справа № 753/5025/22 Головуючий 1 інстанція- Скуба А.В.
Провадження № 33/824/2017/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 серпня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Туровського Віталія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м.Києва від 01 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

мешкає: АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м.Києва від 01 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Відповідно до вказаної постанови 02 лютого 2022 року о 23 годині ОСОБА_1 на вул.Центральній у м.Києві керував автомобілем марки «Porsche», реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у лікаря нарколога. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову судді Дарницького районного суду м.Києва від 01 липня 2022 року, адвокат Туровський В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови.

Подаючи апеляційну скаргу, захисник не навів у ній конкретних доводів незаконності постанови, пославшись на невиготовлення судом тексту постанови та необхідність дотримання строків оскарження і вказав, що надасть пояснення в апеляційному суді. Із поданих до апеляційного суду письмових пояснень захисника вбачається, що суд надав

- 2 -

невірну оцінку встановленим по справі обставинам, не врахував, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а відпочивав із жінками та братом, біля його ділянки,вживаючи спиртні напої. ОСОБА_1 не був відсторонений від керування автомобілем і йому не було видане направлення для огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недотримання порядку огляду і тягне його недійсність.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Туровський В.В. апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати постанову суду як незаконну.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанову слід скасувати з наступних підстав.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя першої інстанції зазначив, що його вина у вчиненні цього правопорушення доведена «поза розумним сумнівом».

При цьому суддя виходив з того, що комплексна оцінка зібраних доказів, дає можливість прийти до висновку, що дії працівників поліції в даному конкретному випадку були виправданими та законними. Навіть із урахуванням того факту, що у момент виявлення вказаного автомобіля він міг не рухатися, однак беручи до уваги те, що зазначений транспорний засіб у темну пору доби знаходився на проїжджій частині із увімкненим двигуном та габаритними вогнями, ОСОБА_1 знаходився на місці водія і автомобіль був готовий до руху, а ОСОБА_1 не мав жодних перешкод у буть-який момент прийняти рішення щодо продовження руху транспортного засобу при тому, що він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних міркувань.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч.2 ст.7 КУпАП).

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`ктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд не врахував зміст протоколу про адміністративне правопорушення, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив їх відповідність вимогам законодавства та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необгрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та

- 3 -

накладення на нього адміністративного стягнення.

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз змісту ч.1 ст.130 КупАП КУпАП свідчить про те, що диспозиція даної норми містить кілька окремих складів адміністративного правопорушення, які є самостійними і відрізняються за своєю об`єктивною стороною, тобто за характером вчинених особою дій, за які цю особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. Такі дії зокрема можуть виражатися у керуванні транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, або відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення серед інших обставин в тому числі зазначаютьсямісце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Розглядаючи справу, суддя не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідність суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 208891 від 02 лютого 2021 року, складеному у відношенні ОСОБА_1 , зазначено, що останній 02 лютого 2022 року о 23 годині у м.Києві на вул.Центральна перетин із вул.Садовою керував автомобілем марки «Porsche» з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився лікарем наркологом у м.Києві на вул.П.Запорожця 20.

Тобто у протоколі не зазначено як те, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, так і не зазначено результати огляду лікарем наркологом на стан сп`яніння, зокрема чи виявлено алкоголь та у якій кількості, щоб стверджувати про стан сп`яніння.

Отже визнаючи ОСОБА_1 винним у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння суд очевидно та поза всяким розумним сумнівом вийшов за межі змісту та суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися виключно від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично самим судом.

Окрім того, висновки суду щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, грунтуються на припущеннях, оскільки погодившись із доводами ОСОБА_1 і наданими ним доказами, в тому числі свідка, про те, що він не керував автомобілем у стані сп`яніння, суд зазначив, що із урахуванням того факту, що у момент виявлення поліцейськими автомобіль міг не рухатися, однак беручи до уваги те, що він був готовий до руху, а ОСОБА_1 не мав жодних перешкод у буть-який момент

- 4 -

прийняти рішення про продовження руху.

Наведене є порушенням положень ст.280 КупАП щодо законності і обгрунтованості постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу, що у справі всупереч ст.266 ЦПК України відсутній відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який би підтверджував факт керування ОСОБА_1 автомобілем, його зупинки тощо, який би давав підстави стверджувати про ккерування автомобілем. Мається лише фрагмент запису щодо проведення огляду ОСОБА_1 в медичному закладі.

Таким чином, під час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що суть адміністративного правопорушення, вказана у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає положенням диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП.

При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людинияк джерела права.

Так згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обгрунтований сумнів.

Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що суддя першої інстанції

- 5 -

не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідність суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, дав неналежну оцінку наявним у справі доказам, не звернув увагу на наявні порушення, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова судді Дарницького районного суду м.Києва від 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасуванню, а провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Постановусудді Дарницького районного суду м.Києва від 01 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАПта накладено стягненняскасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко