Провадження 3/127/5199/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку у ЗСУ про притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

28.05.2022 старшим офіцером відділення організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку майором ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № ОДВ/9/281 про те, що 27.05.2022 близько 22 год. 45 хв. до оперативного чергового Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку від чергового лікаря хірургічного відділення КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» надійшло повідомлення щодо виявлення солдата ОСОБА_1 , який знаходився на лікуванні, з явними ознаками алкогольного сп`яніння. В подальшому солдат ОСОБА_1 перебував на території медичного закладу, порушував внутрішній порядок та не реагував на зауваження лікарів. Посадовими особами Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку солдата ОСОБА_1 було доставлено до «КНП ЦТЗ - «Соціотерапія» ВОР» для встановлення ступеню алкогольного сп`яніння, запропонувавши пройти медичний огляд, на що ОСОБА_1 погодився. 27.05.2022 о 23 год. 40 хв. в ході тесту було встановлено, що солдат ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та, відповідно до акту медичного огляду № 0993 від 27.05.2022, кількість етанолу у видихуваному повітрі становить 1,47‰ та 1,47‰. Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 11, 16 Статуту ВС ЗСУ, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В судове засідання призначене на 03.08.2022 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомлено. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подано.

Судом прийнято до уваги, що реалізація прав та процесуальних гарантій учасників судового процесу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення повинна здійснюватись таким чином, щоб це не перешкоджало розгляду справи у встановлені КУпАП строки. При цьому, судом враховано, що явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право - це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.

Крім того, судом прийнято до уваги, що особа зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що безпосередньо її стосується. Безпідставне й умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, якими є, зокрема, охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 268 КУпАП, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З письмових пояснень, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення № ОДВ/9/281 від 28.05.2022, вбачається, що ОСОБА_1 свою вину визнав в повному обсязі, вказав, що 27.05.2022 вжив алкоголь перебуваючи на лікуванні у м. Вінниці та просив його суворо не карати.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП дії, передбачені частиною 1 або частиною 2 цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, а саме: у разі розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тягнуть за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який з 25 травня 2022 року продовжено на 90 діб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової служби по мобілізації; військове звання - солдат; проходить службу на посаді - солдат резерву військової частини А 1008.

Також судом встановлено, що 27.05.2022 близько 22 год. 45 хв. солдат ОСОБА_1 був виявлений на території КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» де проходить лікування, з ознаками алкогольного сп`яніння, після чого був переданий представникам Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку для встановлення факту вживання алкогольних напоїв.

У результаті проведеного медичного огляду черговим лікарем КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» у ОСОБА_1 було встановлено алкогольне сп`яніння легкого ступеню, алкотест 6820 - 1,47‰ та , алкотест 6820 - 1,47‰, що підтверджується повідомленням № 0993 від 27.05.2022 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 27.05.2022 о 22 год. 45 хв. перебував на території КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» в стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню.

Об`єктивна сторона діяння передбаченого ст. 172-20 КУпАП, в даному випадку, полягає виключно в активних діях з вживання спиртних напоїв. Сутність поняття «розпивання» охоплює не тільки сам факт вживання спиртного напою, але й дії, що передують йому, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення не було встановлено.

Проте судом враховано, що сама лише поява військовослужбовця у нетверезому стані, під яким необхідно розуміти: поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до інших тощо) безпосередньо не є активною дією в розумінні слова «розпивання», але опосередковано є видом дій за які передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачає наступні склади адміністративного правопорушення: 1) розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів; 2) поява військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння; 3) виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння; 4) відмова військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Отже, вчинення особою (військовослужбовцем, військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів) хоча б одного з вищевказаних діянь є грубим порушенням та тягне за собою передбачену законом адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, зокрема, передбачена адміністративна відповідальність за вчинені особою (військовослужбовцем, військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів) дії, передбачені частиною 1 цієї статті: 1) яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення; 2) в умовах особливого періоду.

Судом не встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_1 розпивав алкогольні напої на території військової частини або ж військового об`єкту.

Судом враховано, що клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова, на території якої ОСОБА_1 було виявлено в стані алкогольного сп`яніння не є військовим об`єктом. Військовий об`єкт - будь-який об`єкт, який в силу свого характеру, місцезнаходження, призначення чи використання може бути застосований у воєнних діях та повне або часткове руйнування, захоплення або нейтралізація якого за існуючих в даний момент умов надає певну військову перевагу. Військовими об`єктами є:

-підрозділи збройних сил і організованих збройних формувань (особовий склад, озброєння і військова техніка), за винятком медичних формувань, санітарно-транспортних засобів, духовного персоналу та їхнього майна;

-об`єкти (споруди, будинки, позиції, казарми, склади тощо), що використовуються або підготовлені до використання у військових цілях;

-інші об`єкти, які за своїм характером, значенням, розташуванням, призначенням або використанням можуть бути використані у воєнних діях і чиє повне або часткове зруйнування, захоплення чи нейтралізація в конкретних умовах обстановки надає явну військову перевагу.

Цивільними об`єктами вважають усі об`єкти, що не є військовими. У разі сумнівів щодо використання цивільного об`єкта у воєнних цілях його вважають цивільним. Заклади охорони здоров`я та державні установи НАМН, що залучаються для надання військовослужбовцям вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, не припиняють основної діяльності щодо медичного обслуговування населення України.

Лікарня ім. М.І. Пирогова у м. Вінниці відноситься до цивільних об`єктів, а надання медичної допомоги за потреби військовослужбовцям зокрема, не відносить даний об`єкт до військових. Відповідних й належних доказів на підтвердження того, що дана медична установа є військовим об`єктом, суду не надано.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_1 перебував в нетверезому стані на території цивільного об`єкта.

Також судом не встановлено виконання військовослужбовцем ОСОБА_1 обов`язків військової служби в нетверезому стані. При цьому судом враховано, що перебування військовослужбовця на стаціонарному лікування увільнює його від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням. Згідно із нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, направлена на лікування, звільняється від виконання обов`язків на час перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я. Час перебування військовослужбовця на лікуванні виключається із загального перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Крім того, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко визначено коли саме військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, а саме: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Отже, суду не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 на території КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» виконував обов`язки військової служби.

Як вбачається із матеріалів справи, військовослужбовець ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння і пройшов його добровільно.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 у справі «Михайлова проти України», де суд зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо - є неналежними доказами.

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відтак, дослідивши матеріали справи, оцінивши відповідно до ст. 252 КУпАП наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись законом і правосвідомістю, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, формулювання абз. 1 ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП).

Таким чином, враховуючи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Суд вважає, що поведінка ОСОБА_1 , як військовослужбовця, є неприпустимою і може вказувати на грубе порушення ним військової дисципліни, однак таке діяння не охоплюється складом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_1 на те, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Така поведінка військовослужбовця, ще й в умовах воєнного стану, тобто в час, який є наи?більш несприятливим для суспільства, що супроводжується тяжкими обставинами та умовами в яких усі опинилися, є порушенням правил поведінки військовослужбовців, не є і не може бути зразком високої культури, скромності й витримки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 7, 9, ч. 3 ст. 172-20, ст.ст. 221, 245-249, 251, 252, 268, 277, 279, 280, 283-285, 287-289, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: