КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №755/6780/22
Апеляційне провадження
№ 33/824/3318/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Нечваля Яна Вадимовича на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 496грн 20коп.

Постановою судді визнано доведеним, що 23 травня 2022 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Визволителів у м. Києві, керував автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Нечваль Я.В. просить постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки на наявному в матеріалах справі відеозаписі не зафіксовано факту виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння.

Також адвокат Нечваль Я.В. посилається на те, що працівники поліції не мали права пропонувати ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння, враховуючи відсутність доказів наявності у нього ознак сп`яніння та не здійснення поліцейськими заходів щодо виявлення таких ознак.

Адвокат Нечваль Я.В. вважає, що суперечність ознак сп`яніння, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та

швидкість реакції, не повідомлення ОСОБА_1 про наявність у нього будь-яких ознак сп`яніння, свідчить про відсутність в останнього реальних ознак сп`яніння та про внесення поліцейським до протоколу та направлення випадково обраних та надуманих ознак сп`яніння, яких у ОСОБА_1 не існувало.

Крім того адвокат Нечваль Я.В. стверджує, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки сп`яніння, які є підставою для пропонування йому пройти огляд на стан сп`яніння, а поліцейські запропонували пройти зазначений огляд виключно у зв`язку з тим, що в їхній базі відображається інформація про зберігання ОСОБА_1 наркотичних речовин. Таким чином, у поліцейських не було законних підстав вимагати від ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння, а тому відмова від проходження незаконного огляду на стан сп`яніння не може бути караною.

Адвокат Нечваль Я.В. посилається на те, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 інформацію, яку не мали права повідомляти, а саме, що у випадку виявлення у нього наркотичних речовин в організмі його поставлять на облік як наркозалежного та він зобов`язаний буде проходити реабілітацію, а у випадку відмови від проходження огляду він зможе довести в суді, що наркотичних речовин не вживав, і це звільнить його від відповідальності за ст. 130 КУпАП. Вказані дії працівників поліції створили у ОСОБА_1 хибне враження щодо наслідків проходження огляду на стан сп`яніння чи відмови від проходження такого огляду та безпосередньо спровокували ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду.

Також адвокат Нечваль Я.В. зазначає, що поліцейськими не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_1 - адвокат Нечваль Я.В. підтримав доводи апеляційної скарги та додав, що у ОСОБА_1 не було ознак наркотичного сп`яніння, він ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, а відображення в базі працівників поліції інформації про зберігання ОСОБА_1 наркотичних речовин пов`язане з тим, що приблизно три роки тому працівники поліції знайшли у нього лікарський препарат «Гідазепам», який продається виключно за рецептом лікаря. Відповідний рецепт на той момент був наявний у ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , будучи повідомлений про день та час розгляду апеляційної скарги через свого захисника, у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав, захисник Нечваль Я.В. просив суд розглядати справу у відсутність ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши захисника ОСОБА_1 - адвоката Нечваля Я.В., вивчивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, переглянувши відеозапис досліджуваних подій, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують

відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 251 КУпАП зазначається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя місцевого суду послався на протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 237665 від 23 травня 2022 року, в цей день об 11год. 30хв. в м. Київ, по просп. Визволителів, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Фіксація подій відбувалася із застосуванням технічних засобів відеозапису. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що він ознайомлений про те, що відсторонений від права керування.

До протоколу працівником поліції було долучено відео з нагрудної бодікамери поліцейського №470251 та направлення до КНП КМНКЛ «Соціотерапія» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначені виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, бліде обличчя, тремтіння пальців рук.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість

лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Відповідно до приписів п. п. 1.3, 1.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. При цьому, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці правила.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Належним доказом даного правопорушення є встановлення наявності у водія транспортного засобу ознак, зокрема, наркотичного сп`яніння, пропозиція водієві пройти медичний огляд з метою встановлення, у даному випадку, стану наркотичного сп`яніння. У разі відмови водія від проходження медичного огляду, фіксація цієї відмови відповідно до вимог діючого законодавства.

Згідно Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (пункт 2 ).

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (пункт 4).

Згідно п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису з камери поліцейського вбачається, що свою вимогу до ОСОБА_1 пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, працівники поліції не обґрунтували жодним чином, та не навели підстави, на основі яких

вони вважали, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння. При цьому, працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 наявні в нього ознаки наркотичного сп`яніння, лише зазначили, що вони зобов`язані запропонувати йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки в їхній базі відображається інформація про зберігання ОСОБА_1 в минулому наркотичних речовин.

Також з відеозапису вбачається, що поліцейським не проведений огляд ОСОБА_1 , не здійснено перевірку його координації рухів та реакцію зіниць на світло.

Апеляційний суд звернув увагу на відсутність наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поведінка ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції, проведення його огляду та огляду його машини є спокійною. При цьому, працівниками поліції не зазначається, що у ОСОБА_1 містяться будь-які ознаки наркотичного сп`яніння, які є підставою для вимоги пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння.

З переглянутого відеозапису з нагрудної камери поліцейського подій 23 травня 2022 року вбачається, що працівник поліції почав вчиняти дії, направлені на спонукання ОСОБА_1 до відмови від проведення огляду, тобто, до вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. Зокрема, поліцейський почав радити ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, зазначаючи про негативні наслідки у разі підтвердження перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, а саме, постановки його на облік у разі виявлення в його аналізах наркотичних засобів. Також працівник поліції запевнив ОСОБА_1 , що свою винуватість він зможе довести у суді, не роз`яснивши, що сама відмова від проходження огляду на стан сп`яніння складає правопорушення та тягне адміністративну відповідальність. Як наслідок, ОСОБА_1 вказав, що в такому разі він відмовляється від проведення огляду в лікарні.

Наведене, унеможливлює зробити висновок про добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Таким чином, вищезазначені дії працівників поліції були спрямовані не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки на вчинення дій з метою вчиненням останнім адміністративного правопорушення та складанням на нього протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відбулась провокація з боку працівників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року, «Лауко проти Словаччини» від 2 вересня 1998 року).

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для

засудження обвинуваченого судом.

У рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що усі зазначені дії поліцейських були незаконними, оскільки залякування особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наслідками його постановки на облік, не тільки не передбачені чинним законодавством, а й по суті вчинені виключно з метою спонукання ОСОБА_1 до висловлення відмови від проходження огляду.

З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених протиправних дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також з відеозапису вбачається, що працівником поліції проведений повний огляд ОСОБА_1 та його транспортного засобу, однак у порушення вимог ст. 264 КУпАП відповідного протоколу не складено, а також про проведений огляд не зроблений запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Не містять матеріали справи і доказів необхідності проведення огляду ОСОБА_1 та його транспортного засобу.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги, що поліцейськими не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу, є необґрунтованими, оскільки огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (пункт 6 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи відсутність спеціальних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, для огляду на стан наркотичного сп`яніння, огляд водія, у якого наявні ознаки наркотичного сп`яніння, проводиться у закладі охорони здоров`я.

Згідно з наказом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради від 27 травня 2019р. №563 "Про оптимізацію організації проведення медичних оглядів на стан сп`яніння в м. Києві" КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія" визначена єдиним закладом охорони здоров`я, якому надається право в місті Києві на проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи з вищевикладеного, працівник поліції не міг провести огляд ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, оскільки у зв`язку з відсутністю у працівників поліції спеціальних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, для огляду на стан наркотичного сп`яніння, такий огляд не може проводитися на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, встановлені під час апеляційного розгляду обставини, що згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає, що постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 щодо порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може вважатися законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247 ч. 1 п. 1, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Нечваля Яна Вадимовича задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати та закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт