Номер провадження: 33/813/983/22
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Князюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року в адміністративній справі відносно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонер, одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, на підставі якої піддано його адміністративному стягненню в вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 255 (Двісті п`ятдесят п`ять) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (Чотириста дев`яності шість) грн. 20 коп

Не погодившись із постановою суду 05.08.2022 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд постанову Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року скасувати та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, ухваленою з грубим порушенням вимог процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на формальність та шаблонність характеру дій суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови. Судом не було враховано та не перевірено посилання захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності щодо відомостей та неточностей, які містяться в протоколі, поясненнях дружини та сина, та терміновому заборонному приписі стосовно ОСОБА_1 , формі оцінки ризиків домашнього насильства.

ОСОБА_1 зазначає, що інформація щодо вчинення ним фізичного та психологічного насильства відносно дружини, яка зазначена в протоколі та поясненнях не відповідає дійсності.

Апелянт категорично не погоджується з висловлюваннями дружини відносно вчинення ним психологічного та фізичного насильства відносно ОСОБА_2 , та зазначає, що ніколи за час спільного подружнього життя та дотепер не вчиняв відносно останньої насильства будь-якого характеру. Зокрема, що кається за емоційні висловлювання, які в нетверезому стані могли пролунати в бік дружини та ранити її в психологічному аспекті.

ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що вчинення фізичного насильства ним, не доведено належними та допустимими доказами, а й навпаки, відсутність конкретизації його грубих фізичних дій, наслідків їх вчинення наявності тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, зокрема, відсутність побоювань ОСОБА_2 за свою безпеку чи спричинення емоційної невпевненості свідчать лише про те, що ОСОБА_3 не вчиняв фізичне насильство відносно своєї дружини, а факт перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння ніяким чином не підтверджує факту вчинення ним стосовно дружини домашнього насильства.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції не врахував та й проігнорував факт того, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 173-2 КУпАП не притягувався, зокрема, після винесення термінового заборонного припису належним чином виконав його, тимчасово залишивши будинок, задля уникнення будь-яких провокацій зі сторони дружини та сина. А отже, апелянт вважає за можливе на підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності в силу малозначності правопорушення та обмежтись усним зауваженням.

24.10.2022 року представником ОСОБА_1 адвокатом Щенсною І. О. подано до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків притягнення апелянта до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 38 КУпАП.

28.10.2022 року в судове засідання з`явились ОСОБА_5 та її представник адвокат Вальчук І.О., проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили суд постанову Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року залишити без змін.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Щенсна І.О. апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 ч.1 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 254 КУпАП).

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису (ст. 251 ч.1 КУпАП).

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Згідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Із матеріалів адміністративної справи, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 20.07.2022, близько 16.00 год., за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , під час сімейного конфлікту висловлювався на адресу своєї дружини гр. ОСОБА_5 нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, хапав за руки.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що її чоловік ОСОБА_1 неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство і вона його боїться. Так, 20.07.2022, близько о 16.00 год., він прийшов до дому в стані дуже сильного алкогольного сп`яніння. Він почав кричати на неї, висловлюватися нецензурною лайкою, хапати за руки та штовхати. Вона перебувала в дуже сильному емоційному стресі, оскільки статура чоловіка набагато більша за її і він сильніше за неї. Після цього він впав на підлозі в гаражі, де і заснув. Вона викликала працівників поліції. Працівники поліції приїхали та розбудили його. Він продовжував поводитися агресивно та зателефонував адвокату. Сумісно проживати з чоловіком вона не може, оскільки боїться його, тому була вимушена переїхати до іншого помешкання. Через неодноразові такі інциденти вони наразі розлучаються. Додатково потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що вона категорично проти того, щоб закрити провадження у справі та оголосити ОСОБА_1 усне зауваження, оскільки він зовсім не розкаюється у вчиненому та вона його не пробачає.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненому підтверджується сукупністю інших доказів, що є у справі: протоколом про адміністративне правопорушення, заявою та поясненнями особи, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_5 , письмовими показами свідка ОСОБА_6 , які відповідають поясненням потерпілої ОСОБА_5 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, терміновим забороненим приписом стосовно кривдника тощо.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (ст. 1 ч.1 п. 3,14 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав ст. 173-2 ч.1 КУпАП, факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку наведеним доказам у справі, суд апеляційної інстанції виходить із того, що відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

На переконання суду апеляційної інстанції, перелічені вище докази у своїй сукупності не підтверджують поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Що стосується інших доказів, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема письмових пояснень свідка ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що зазначена особа не була безпосереднім свідком події про яку зазначила ОСОБА_5 та повідомили лише інформацію, що була надана нею.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 20.07.2022 року, в якій на усні поставлені запитання, пов`язані з будь-яким проявом вчинення домашнього насильства ОСОБА_7 надала відповідь «ні».

Відповідно до п. 2 даної форми «якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній. А інші чинники або ризики, що можуть вплинути на рівень небезпеки відсутні. То терміновий заборонний припис виноситься на розсуд поліцейського.

А отже, згідно відомостей даної форми працівником поліції було надано оцінку ризику вчинення насильства як «низький рівень небезпеки», що ставить під сумнів вчинення ОСОБА_8 фізичного насильства відносно дружини ОСОБА_2 .

Інші наявні в матеріалах провадження докази, зокрема заява та пояснення ОСОБА_5 фактично відображають лише її позицію з приводу обставин, що мали місце 20 липня 2022 року. Натомість, в матеріалах провадження наявні письмові пояснення ОСОБА_1 в яких останній спростовує вчинення домашнього насильства. За таких обставин, з огляду на положення ст.62 Конституції України, заява та письмові пояснення ОСОБА_5 не є тими доказами, які поза розумним сумнівом підтверджували б вину ОСОБА_1 .

Що стосується інших доводів ОСОБА_5 з приводу факту наявності конфліктів між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції вважає їх непереконливими, оскільки зазначені обставини безпосередньо не вказують на вину останнього щодо вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП саме 20 липня 2022 року.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, у матеріалах справи відсутні належні, беззаперечні докази, які б «поза розумним сумнівом» доводили, що ОСОБА_1 20 липня 2022 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173 КУпАП.

Дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, апеляційний суд вважає не доведеним наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а викладені в постанові суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Також, апеляційний суд відхиляє подане представником ОСОБА_1 адвокатом Щенсною І. О. клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків притягнення апелянта до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 38 КУпАП, та вважає за необхідне вказати наступне.

Станом на день ухвалення постанови Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року у цій справі, строки, передбачені частиною 2 статті 38 КУпАП, - не минули, особу було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, тобто в межами строків накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Також, апеляційний суд зазначає, що закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до положень п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП).

Тобто у разі, якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п.1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП).

За наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, у відповідності до ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонер, одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України закрити на підставі п. 1 ч 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Князюк