ПОСТАНОВА

Іменем України

26.10.2022 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працівника ДП "Жмеринський лісгосп", ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.123 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2022 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшли на розгляд адміністративні матеріали щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, за ознаками того, що він о 08 годин 50 хвилин 09.08.2022 року, керуючи автомобілем "AUDI", державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Українського козацтва в м.Жмеринка виїхав на залізничний переїзд на заборонений сигнал світлофора.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, не визнав. Пояснив, що вказаний автомобіль раніше належав одному з його синів, який невдовзі його продав. Зауважив також, що письмові пояснення, які містяться у даній справі, він підписав під впливом працівників поліції, аби ті далі не переслідували його дітей.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суддя доходить наступного.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №243402 дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КУпАП за ознаками порушення п.п."в" п.20.5 Правил дорожнього руху (а.с.1).

Згідно з п.п."в" п.20.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, рух через переїзд забороняється, якщо увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд визнає неналежним доказом письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 26.09.2022 року, оскільки останні не містять відомостей, що при проїзді залідничного переїзду вказаним нею автомобілем "AUDI", державний номерний знак НОМЕР_2 , о 08 годин 50 хвилин 09.08.2022 року керував саме ОСОБА_1 (а.с.5)

Письмове пояснення ОСОБА_1 від 27.05.2022 року (а.с.6) суд визнає недопустимим доказом, оскільки вони складені ним не власноруч, написані працівником поліції, й заперечені особистими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні, лише безпосередні пояснення у якому суд вправі враховувати при постановленні судового рішення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , яким не може бути самостійно протокол про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що під час розгляду справи в обсязі представлених її матеріалів не доведено належними та допустимими доказами, що в діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, тому провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 9, 221, 247, 252, 276, 280, 283, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з вісутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Вінницького апеляційного суду області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.