Справа № 301/3073/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
06.07.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Продана В. Д., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Продан В. Д. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Відповідно до постанови, 22 жовтня 2021 року приблизно о 17 год 45 хв водій ОСОБА_1 поза населеним пунктом на автодорозі сполученням Іршава Дубрівка Хустського району, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширення зіниць очей, нечітка координація рухів, і від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Продан В. Д. вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Стверджує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення. Посилається на те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся і працівники поліції не роз`яснили йому прав, регламентованих нормами КУпАП. Вказує, що у протоколі невірно та нечітко сформульовано суть правопорушення, що в свою чергу позбавляє ОСОБА_1 права на захист, оскільки таке йому незрозуміле. При цьому, зазначає, що в протоколі не зазначено, який порядок проходження огляду було запропоновано водієві, а також незрозуміло чи водій відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я чи в будь-якому іншому місці. Крім того, посилається на те, що у наявних в матеріалах справи відеозаписах із місця події відсутня фіксація перебігу часу зйомки та дати події, що не дає можливості встановити, протягом якого періоду часу водій знаходився у закладі, схожому на медичний, і чи це мало місце у той день, коли його зупинили працівники поліції. Разом із тим, зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури та спростовує факт вимоги працівників поліції на проходження водієм огляду в закладі охорони здоров`я. Таким чином, апелянт вважає, що працівниками поліції порушено процедуру огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду та у свою чергу відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності. Також стверджує, що водій ОСОБА_1 був позбавлений можливості пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку й прямої відмови від проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння матеріали справи, зокрема й відеозапис, не містять. Зазначає і про те, що матеріалами справи достовірно й чітко не встановлено від якого саме огляду нібито відмовлявся ОСОБА_1 алкогольного чи наркотичного. Вказує також на те, що посилання у протоколі на порушення вимог п. 2.5 ПДР не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки цей пункт передбачає відмову проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника міліції, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не був зобов`язаний проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, який його зупинив, що в свою чергу виключає в його діях порушення приписів, передбачених п. 2.5 ПДР. При цьому, вказує і на те, що поліцейські, зупиняючи транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , не проводили відео фіксацію, що дає обґрунтовані підстави вважати про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу. Крім того, стверджує, що ознакою наркотичного сп`яніння у протоколі зазначено нечітку координацію рухів, яка відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, є ознакою алкогольного сп`яніння, а не наркотичного. Посилається також і на те, що наявні в матеріалах справи письмові пояснення свідків не можна вважати доказами вини ОСОБА_1 , оскільки показання свідків викладені не власноручно цими свідками, а на заготовлених бланках із надрукованим типовим комп`ютерним текстом, та підписами свідків, а необхідні реквізити бланка пояснення (дата, прізвища свідків та інше) заповнені працівником поліції. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши доповідь судді про суть оскаржуваної постанови та основні доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та адвоката Продана В. Д., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №236717, 22 жовтня 2021 року, приблизно о 17 год 45 хв, поза населеним пунктом на автодорозі сполученням Іршава Дубрівка, Хустського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширення зіниць очей, нечітка координація рухів, і від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Під час складання протоколу були присутні двоє свідків, - громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами це засвідчили. З протоколу також убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи, посвідчення водія та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ДТ186997. Своїми підписами у протоколі водій ОСОБА_1 підтвердив, що зміст протоколу йому відомий, копію протоколу він отримав, відомості щодо його особи правильні.
Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у своїх поясненнях засвідчили цей факт (а. с. 2, 3).
Відповідно до розписки громадянина ОСОБА_4 , він зобов`язується забрати під свою відповідальність автомобіль марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 4).
З відеозапису, який міститься на DVD- диску убачається, що під час розмови з працівниками поліції, на запитання поліцейського чи має намір водій пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 у категоричній фрмі відповів, що ні, вимагаючи надати йому сертифікат відповідності приладу для тестування. Коли працівники поліції запропонували ознайомитись із таким сертифікатом, водій ОСОБА_1 у присутності двох свідків зазначив, що від освідування відмовляється (а. с. 7).
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 підтвердив факт керування ним транспортним засобом, на який вказується у протоколі, факт його зупинки та факт доставлення до медичного закладу. При цьому, ОСОБА_1 не заперечив факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, пояснивши, що у зв`язку з тим, що працівники поліції не надали йому сертифікат відповідності приладу для тестування, тому не бажав проходити огляд.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які склали протокол про адміністративне правопорушення та відібрали пояснення у свідків події, були упереджені під час спілкування та при направленні водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту у ході розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 у тому, що він відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
З цих підстав апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що письмові пояснення свідків є недопустимими доказами у справі, оскільки вони заповнені на заздалегідь підготовлених поліцейськими бланках.
Відхиляючи вказані твердження, апеляційний суд звертає увагу на те, що по-перше, «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», не передбачає вимог до оформлення письмових пояснень свідків. По-друге, на переконання апеляційного суду, пояснення вказаних у протоколі свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення, адже вони відібрані у встановленому законом порядку, містять усі необхідні дані, підписані особисто свідками та поліцейським, жодних зауважень від свідків не надходило і сумнівів у достовірності та об`єктивності цих пояснень апеляційний суд на вбачає. По-третє, апеляційний суд бере до уваги і те, що згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння, поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Досліджений апеляційним судом відеозапис апеляційний суд визнає належним доказом у справі, адже відеоматеріал достатньо інформативний та послідовний, на ньому чітко зафіксований момент відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Відхиляючи твердження апелянта у цій частині, апеляційний суд, також враховує і те, що жодних доказів, на підтвердження того, що пояснення свідків не можна вважати належним доказом у справі ОСОБА_1 не надав у суді першої та апеляційної інстанцій.
При оцінці доводів апелянта про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, оскільки від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся і працівники поліції не роз`яснили його права, - апеляційний суд такі відхиляє, адже апелянтом не надано жодних доказів на їх підтвердження. Натомість, наявні докази, які, відповідно до ст. 251 КУпАП, є належними та достатніми і повністю узгоджуються між собою, безумовно підтверджують обставини, які мали місце 22.10.2021 о 17 год 45 хв, за участі ОСОБА_1 .
Водночас, апеляційним судом не встановлено жодних порушень працівниками поліції процедури направлення водія ОСОБА_1 при наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння на проходження освідування.
Перевіривши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи обставини вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що жодних сумнівів у правильності та обґрунтованості висновків місцевого суду про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не виникає, тому підстави для визнання слушними вищевказаних тверджень апелянта про те, що працівники поліції безпідставно склали протокол про адміністративне правопорушення, а зміст процесуального документу не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, - відсутні.
Апеляційний суд передовсім звертає увагу на те, що пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій не має право, а навпаки, він повинен на законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану наркотичного та іншого сп`яніння. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією. Апеляційним судом не встановлено жодних фактів недотримання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та порушення вищевказаної Інструкції, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення та іншими беззаперечними доказами, які свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо тверджень адвоката Продана В. Д. про наявність недоліків оформлення матеріалів адміністративного правопорушення, зокрема, звертає увагу на відсутність направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, - такі доводи, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а саме факту відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та не можуть слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що не бажає проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, Тому, доводи апелянта про те, що від проходження огляду ОСОБА_1 не відмовлявся, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє.
Не вважає слушними апеляційний суд твердження апелянта і про те, що на відеозаписі з місця події відсутні відомості про фіксацію часу зйомки та дату події, що є підставою для визнання вказаного доказу недопустимим. При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що факт доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення час, місце та найменування медичного закладу, учасниками судового провадження в апеляційному суді не оспорювався.
Так, апеляційним судом встановлено, що відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі належним чином зафіксована працівниками поліції на бодікамеру, та підтверджується поясненнями двох свідків, при цьому, відеозапис та відібрані пояснення свідків долучені до матеріалів справи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 266 КУпАП. Підстави вважати вказаний відеозапис недопустимим доказом у справі, в апеляційного суду відсутні, оскільки на відеоматеріалі зафіксовані алгоритм процесуальних дій поліцейських. Так, маючи сумніви щодо тверезості водія ОСОБА_1 , а саме за наявності у нього очевидних ознак наркотичного сп`яніння: розширення зіниць очей, нечітка координація рухів, працівники поліції запропонували йому у встановленому законом порядку пройти освідування у закладі охорони здоров`я, на що останній своєю поведінкою чітко продемонстрував, що огляд проходити наміру не має.
Доводи апелянта про те, що поліцейські, зупиняючи транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , не проводили відеофіксацію, що дає обґрунтовані підстави вважати про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, апеляційний суд не визнає слушними з огляду на таке. Так, проходження особою на вимогу поліцейського огляду на стан сп`яніння та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під її керуванням. При цьому, незгода водія щодо причин зупинки поліцейськими його транспортного засобу не може бути причиною відмови від виконання або обґрунтуванням ухиляння законних, неодноразових вимог поліцейського, що виконує свої службові обов`язки, зокрема у встановленому законом порядку, пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Таким чином, відмова водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку є самостійною підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи, на які вказує апелянт у апеляційній скарзі є такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою ухилення від адміністративної відповідальності.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Постановляючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось, у тому числі не були надані будь-які докази у підтвердження доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Продан В. Д. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН