Справа № 350/317/22
Провадження № 33/4808/371/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Поповича Я.С.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Поповича Я.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., -

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що 10.03.2022 о 20.10 год. у сел. Рожнятів по вул. С.Стрільців, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Тойота», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі за текстом ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Попович Я.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду, вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою.

Апелянт заперечує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та наголошує, що за кермом автомобіля перебувала дружина останнього ОСОБА_2 . Стверджує, що ОСОБА_2 не був суб`єктом правопорушення, за вчинення якого його було притягнуто до відповідальності. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не було вчинено відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, так як він був згідний пройти огляд у медичному закладі. На думку апелянта, доказів протилежного у матеріалах справи немає, а наявні докази повинні були бути поставленими під сумнів судом першої інстанції та розтлумаченими на користь ОСОБА_1 , як того вимагає Конституція.

Апелянт вважає неналежними доказами письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без їх допиту в судовому засіданні. Звертає увагу на розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , надані в письмових поясненнях та в судовому засіданні суду першої інстанції. Вважає, що розбіжності мали б навести суд на розумний сумнів у їх правдивості.

Також на думку апелянта, судом проігноровано, що відеозапис містить докази того, що ОСОБА_1 був згідний проїхати в медзаклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, незважаючи на те, що не керував автомобілем в той вечір.

Зі слів апелянта, суд першої інстанції помилково оцінив не суттєвим порушення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а саме виправлення у графі «час вчиненого адміністративного правопорушення», зокрема: «20.40 год.» - на «20.10 год.». Вважає, що вказаний протокол є недопустимим доказом у даній справі.

За огляду на доводи апеляційної скарги, просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги щодо нього, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Поповича Я.С. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що апелянт ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження за апеляційною скаргою в його інтересах у суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в апеляційній скарзі міститься посилання на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, а також на неналежність та недопустимість доказів (протоколу про адміністративне правопорушення та показань недопитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника та характер вчиненого ним адміністративного правопорушення.

Перевіряючи доводи апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №031423 від 10.03.2022 (а.с. 1), водій ОСОБА_1 10.03.2022 о 20 год.10 хв. у сел. Рожнятів по вул. С.Стрільців, керував автомобілем марки «Тойота», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КупАП.

Вказаний Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, та підписаний уповноваженою особою та свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що засвідчено їх власноручними підписами. Від підписання протоколу, отримання його копії та надання пояснень по суті порушення у відповідній графі протоколу ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується даними долученого до матеріалів справи відеодиску (а.с. 9).

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді сел. Рожнятів.

В протоколі зазначені анкетні дані свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , правильність яких засвідчена їх власноручними підписами. Присутність свідків в момент події додатково підтверджується даними оглянутого відеофайлу.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано: Акт огляду нга стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), за змістом якого ОСОБА_1 відмовився від огляду за допомогою газоаналізатора «Алкотест 6810 Драгер», що не заперечує і апелянт (абз. 5 а.с. 42 зворот); Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3), згідно даних якого ОСОБА_1 відмовився від огляду в Рожнятівській ЦРЛ; письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 4, 5, 6 відповідно), які засвідчили власноручними підписами факт перебування водія ОСОБА_1 в стані з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора та в спеціалізованому медичному закладі; відеодиск (а.с. 9) з записом подій від 10.03.2022.

Тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 не видавався, оскільки транспортний засіб передано під керування дружині ОСОБА_2 , що зафіксовано даними долученого відеодиску (а.с. 9).

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Доводам апелянта з приводу неналежності як доказу протоколу про адміністративне правопорушення судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Так, апеляційний суд дійшов тотожних висновків з приводу виправлення у графі протоколу в частині часу вчиненого адміністративного правопорушення, а саме з «20.40 год.» на «20.10 год.» та вважає, що вищевказане виправлення не впливає на конкретність висунутого обвинувачення та можливість особи, яка притягається до відповідальності організувати ефективний захист своїх інтересів і не може бути визнане обставиною, яка усуває можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те,що апелянт оскаржує постанову суду першої інстанції, заперечуючи факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи носять суперечливий характер, оскільки у разі заперечення факту керування транспортним засобом відсутні правові підстави для виконання вимог п.2.5 ПДР України щодо проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, а погоджуючись пройти відповідний огляд на стан сп`яніння, особа фактично визнає, що дійсно керувала транспортним засобом та добровільно погоджується пройти відповідний огляд в порядку вимог ст.266 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки вони не допитувались в суді і судом не приймались достатні заходи для забезпечення допиту вищевказаних свідків в судовому засіданні.

Водночас, судом першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , показанням яких судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Так, будучи допитаний у якості свідка поліцейський ОСОБА_7 пояснив суду першої інстанції, що 10.03.2022 приблизно о 20:00 год. разом із своїм напарником прибули за викликом на місце ДТП, яка мала місце у сел.Рожнятові по вул.С.Стрільців. На місці події були свідки, які стверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Виявивши у ОСОБА_1 явні ознаки алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак він відмовився від проведення такого огляду на місці, а також від проходження огляду у медичному закладі.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду першої інстанції, що вечором 10.03.2022 він повертався додому на власному авто та побачив ДТП у сел.Рожнятів по вул.С.Стрільців. Він зупинився, і працівники поліції запропонували йому бути свідком проходження ОСОБА_8 огляду на стан сп`яніння, на що він погодився. Підтвердив, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки, так і у лікувальному закладі. Підтвердив, що ОСОБА_1 було вручено копію складеного відносно нього протоколу.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснив суду першої інстанції, що 10.03.2022 приблизно о 19.50 год. відбулася ДТП, до місця якої через 15-20 хв. приїхав ОСОБА_1 на автомобілі марки Тойота. Він перебував у стані алкогольного сп`яніння, що було видно по його рухам та запаху алкоголю від нього. Коли працівники поліції попросили ОСОБА_1 забрати автомобіль з місці ДТП, то він сівши за кермо, розвернув свій автомобіль і намагався поїхати з місця ДТП, але був зупинений військовослужбовцями Рожнятівської ТО. Згодом до місця ДТП приїхала і дружина ОСОБА_1 , якій він намагався передати ключі від автомобіля, і казав що то його дружина керувала автомобілем. Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння, однак останній неодноразово відмовився. Підтвердив, що ОСОБА_1 особисто керував транспортним засобом, неодноразово відмовився пройти огляд на стан сп`яніння як на місці так і у медзакладі, а також йому було вручено копію складеного відносно нього протоколу.

Так, на думку апеляційного суду, показання допитаних у судовому засіданні свідків за своїм змістом послідовні між собою, відповідають змісту протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та узгоджуються з даними, зафіксованими на оглянутому відео файлі в частині наявності у водія ОСОБА_1 , ознак алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як з допомогою газоаналізатора «Алкотест 6810 Драгер», так і в спеціалізованому медичному закладі.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції стосовно неправдивості показань дружини ОСОБА_9 , наданих в судовому засіданні суду першої інстанції. Показання ОСОБА_2 суперечать іншим належним та допустимим доказам по справі в розумінні ст. 251 КУпАП та встановленим судом обставинам вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 та порушення ним приписів п. 2.5 ПДР.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції в повному обсязі в судовому засіданні досліджено відеозапис, долучений інспекторами патрульної поліції до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеодиску є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відеофіксація події відбувалась в присутності більше, ніж двох свідків, які знаходились на місці події та знаходження транспортного засобу (а.с. 9 відеодиск).

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовився на законну вимогу патрульних поліцейських від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі.

Так, даними оглянутого відеофайлу («0000000__0006») поза розумним сумнівом підтверджено факт керування саме водієм ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема вищевказаним відеозаписом зафіксовано, що після приїзду ОСОБА_1 на місце ДТП, яке, згідно слів ОСОБА_1 , скоїв його товариш ОСОБА_10 та паркування транспортного засобу, від присутніх на місці події свідків до працівників поліції, які виконували свої посадові обов`язки на місці ДТП, поступило звернення від очевидців, що водій автомобіля марки «Тойота», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння. На законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності свідків на місці події з допомогою газоаналізатора «Алкотест 6810 Драгер» та в спеціалізованому медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Апеляційний суд звертає увагу, що між свідками події та ОСОБА_1 з приводу факту керування останнім транспортним засобом в нетверезому стані відбувався конфлікт, в ході якого свідки події були розгнівані тим, що останній заперечував керування транспортним засобом та стверджували, що бачили, як саме він, а не його дружина ОСОБА_2 , керував автомобілем і висловлювали побоювання з приводу ймовірних негативних наслідків керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з відеофайлу, процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими та в момент вручення йому копії протоколу, носила деструктивний характер та була спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків, оскільки останній відповідав на пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння зустрічними запитаннями та ухилявся від прямої відповіді, висловлював сумніви, щодо доцільності проведення такого огляду. (04:37 хв. відеофайлу, а.с. 9 - диск).

Даними оглянутих відеофайлів поза розумним сумнівом підтверджено і факт наявності у ОСОБА_1 ознак перебування в стані алкогольного сп`яніння, про що патрульний поліцейський повідомив останньому (запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода), що, з огляду на відеозапис та з урахуванням свідчень очевидців, давало поліцейським правові підстави для вимоги ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу або в спеціалізованому медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписами, які в повному обсязі було досліджено в суді апеляційної інстанції повністю підтверджено відмову ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що поставлено останньому у вину.

Вказаний оглянутий відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при відмові від проходження ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі.

Відповідно до матеріалів справи та відеозапису вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд констатує, що події на відео відбувались в присутності свідків, письмові пояснення яких долучені до матеріалів провадження.

Апеляційний суд вважає неможливим посилання на письмові показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки, як зазначалось вище, вони не допитані в суді і судом не приймались достатні заходи для забезпечення допиту вищевказаних свідків в судовому засіданні.

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів, в тому числі показання допитаних в судовому засіданні свідків, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки у тому разі, коли огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським без застосування технічних засобів відеозапису.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі в присутності двох свідків.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Таким чином, з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на правомірну пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Алкотест 6810 Драгер» та в відповідному медичному закладі не погодився.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта з приводу того, що йому не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення з огляду на їх неспроможність. Так, даними оглянутого відеозапису повністю підтверджується і факт відмови водія ОСОБА_1 від підписання протоколу, надання пояснень у відповідній графі протоколу, отримання його копії. Зафіксоване на відео відбувалось в присутності свідків.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Поповича Я.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв