ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 542/308/22

Провадження № 3/542/151/22

11 липня 2022 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Нестеренко О.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Делії В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя: АДРЕСА_1 , працюючого технологом Інтерхом Київської області,

за частиною 1 статті 130 КпАП України,

в с т а н о в и в :

11.04.2022 зазначений адміністративний матеріал надійшов до Новосанжарського районного суду Полтавської області.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 08.04.2022 о 23 год 00 хв. в смт Нові Санжари, вул. Полтавська, 1 гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «алкотест ДРАГЕР» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини у вчиненому правопорушенні не визнав, вказав, що він не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Пояснив, що того дня він зустрівся з товаришами, які вживали алкогольні напої, а він- ні, оскільки був за кермом. Потім вони всі разом поїхали додому до одного з товаришів, за кермом був ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що зламався автомобль, до будинку товариша не змогли доїхати приблизно 15 метрів. Після цього всі вийшли з авто, закрили його та попрямували до будинку. Там ОСОБА_1 приєднався до розпиття алкогольних напоїв. Зазначив, що після цього він пішов додому. По дорозі вирішив ще раз оглянути автомобіль, відкрив капот. Вказав, що саме в цей час до нього підійшли представники територіальної оборони, оскільки він знаходився на вулиці під час комендантської години. Згодом вони викликали працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Делія В.М. в судовому засіданні та у письмовому клопотанні про закриття провадження у справі зазначив, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що ОСОБА_1 08.04.2022 о 23 годині керував транспортним засобом.

В обгрунтування такої позиції, зокрема, зазначив, що ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнає оскільки не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Вказав, що матеріали справи містять відеозапис, наданий працівниками поліції, відповідно до якого пояснення ОСОБА_1 не спростовані. Натомість, з переглянутого відеозапису не вбачається наявність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом о 23:00 год. При цьому, на оглянутому відеозаписі видно, що ОСОБА_1 відповів працівникам поліції про те, що він не їхав на автомобілі.

В судовому засіданні захисник зауважив про те, що матеріали справи не містять доказів законності зупинки транспортного засобу.

Також зазначив, що працівниками поліції ОСОБА_1 не повідомлено про порядок застосування спеціального технічного засобу для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та не забезпечено безперервність відеозапису під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, що є порушенням вимог закону.

Вказав, що направлення до медичного закладу для виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння, складене 08.04.2022 о 23 год. 15 хв, тобто вже після складення протоколу про адміністративне правопорушення, а на відеозаписі чітко видно, що працівник поліції не повідомляв ОСОБА_1 про складення ним направлення, а отже немає підстав сприймати відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду як незаконну.

Зазначив, що працівниками поліції порушено вимоги законодавства щодо залучення свідків, оскільки не можуть бути залучені як свідки поліцейські, або особи, щодо неупередженості яких є сумніви, а згідно з відеозаписом події, свідками є громадяни територіальної оборони, які проводили патрулювання вулиць смт Нові Санжари.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що він вживав спитрні напої разом з другом. ОСОБА_1 був разом з ними, але алкогольні напої не вживав та запропонував відвезти їх додому, на що останні погодились та всі разом поїхали на автомобілі під керуванням ОСОБА_1 . Зазначив, що вони не змогли доїхати до його подвір`я приблизно 10 метрів, оскільки автомобіль, яким керував ОСОБА_1 зламався. Після цього вони втрьох вийшли з авто та пішли до нього додому і продовжили вживати алкогольні напої, де до них також приєдався і ОСОБА_1 . Вказав, що після цього ОСОБА_1 пішов додому та сказав, що автомобіль перебуватиме на тому місці, де вони його залишили, а ремонтом транспортного засобу він буде займатися на наступний день.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що під час його перебування на чергуванні надійшло повідомлення від військовослужбовців територіальної оборони про те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що коли приїхав на місце, побачив ОСОБА_1 , який стояв на подвір`ї біля транспортного засобу та мав ознаки алкогольного сп`яніння. Вказав, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог закону було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, на що останній відмовився. Пояснив, що письмові пояснення від свідків відбирав інший інспектор. Зазначив, що підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засособм він не може. Водночас, вказав, що у нього не виникло сумнівів щодо керування ОСОБА_1 автомобілем, оскільки останній цього не заперечував. Пояснив, що письмове направлення на огляд водія він виписував, проте, не пам`ятає, чи вручав направлення ОСОБА_1 перед пропонуванням пройти огляд на стан сп`яніння. Зазначив, що подія відбулась на вулиці, військовослужбовці територіальної оборони здійснювали її патрулювання, при цьому жезла для зупинки транспортного засобу вони при собі не мали, а зупинили транспортний засіб, оскільки він рухався під час комендантської години.

Суд, оцінивши дані протоколу про адміністративне правопорушення, надані до справи письмові матеріали, покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, думку захисника, відеозапис події, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП наступає при керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, має бути дотримана процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення та процедура направлення водія для проходження огляду.

Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі- ПДР), що кореспондується з п. 1.9 ПДР на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Положеннями п. 2.5 ПДР, визначено, що водій на вимогу поліцейського повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений у ст. 266 КУпАП, а також передбачено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі Інструкція), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103(надалі Порядок).

У відповідності до частини 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

При цьому, до адміністративної відповідальності може бути притягнуто виключно водія транспортного засобу, тобто особу, яка керує транспортним засобом, і тільки тоді, коли він відмовився від проходження огляду лише у встановленому чинним законодавством порядку, який визначений ст. 266 КУпАП та постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, якою затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас, ознаками об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є водій транспортного засобу, який керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також, якщо він передав керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, у разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1-4 ст. 130 КУпАП, до нього долучаються докази керування особою транспортним засобом, а також перебування цієї особи у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або відмови від проходження медичного огляду, а наявність відеозапису або свідків є обов`язковою.

Так, об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення складає відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У протоколі про адміністративне правопорушення, вказано, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі водій відмовився.

Натомість, ОСОБА_1 не визнає свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, відеозаписом, наданим на підтвердження його винуватості, не підтверджується факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

З дослідженого відеозапису встановлено, що під час розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомив про те, що він не керував транспортним засобом.

Водночас, факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 не зафіксовано.

Разом з тим, показами допитаними в судовому засіданні свідків також не спростовано пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З метою усунення розбіжностей між показаннями свідків, викладеними у письмових поясненнях, що додані до протоколу, стосовно факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд викликав у судове засідання для допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Проте, зазначеним свідкам не вручено судовий виклик за їх відсутністю за місцем проживання.

При цьому, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі № 560/751/17 (провадження № К/9901/2047/18) зазначив, що письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами, оскільки вказані особи не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Водночас, відповідно до вимог законодавства, а саме ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки усіх доказів по справі.

Постанова судді про притягнення до адміністративної відповідальності згідно зі статтею 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відповідно до частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Натомість, у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Досліджений в судовому засіданні відеозапис не узгоджується з даними протоколу про адміністративне правопорушення, а додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали не доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Встановлення винуватості чи невинуватості особи здійснюється на підставі оцінки доказів, якими, згідно з ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, викладене вище надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення є відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. Провадження у такій справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

У зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 у скоєнні вказаного в протоколі правопорушення, доходжу до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Водночас, у контексті оцінки доводів учасників справи суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів, суд вважає, що ключові доводи, аргументи та докази у справі отримали достатню оцінку.

Керуючись статтею 7, частиною 1 статті 130, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 251, 268, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повний текст постанови проголошено о 16 год 00 хв 13 липня 2022 року.