Справа № 181/696/22
Провадження №3/181/435/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року смт. Межова

Суддя Межівського районного суду Дніпропетровської області Літвінова Л.Ф., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшла з відділення поліції №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, мешканець АДРЕСА_1 , притягнутого по ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2022 року об 11.00 годині ОСОБА_1 по вул.Надточого, с.Новопавлівка, Синельниківського району Дніпропетровської області передав керування транспортним засобом марки MITSUBISHI Galant, номерний знак НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав та додав, що він не дозволяв ОСОБА_2 користуватись його авто.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Данилюк Р.В. надав суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення про наявність в матеріалах справи порушень складання протоколу про адміністративне правопорушення, відсутності у ньому доказів способу самої передачі транспортного засобу ОСОБА_2 . У справі відсутні достатні належні докази, які б доводили його винуватість ОСОБА_1 по ч.1 ст.130 КУпАП, складений протокол є необгрунтований та безпідставний. Просить закрити провадження у справі.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що дійсно 01 вересня 2022 року по вул.Надточого с.Новопавлівка вона разом з компанією до якої входили зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вживали спиртні напої. Згодом хтось запропонував поїхати в с.Філія продовжити відпочинок. Як саме ОСОБА_2 отримав ключі від авто і чи передавав їх ОСОБА_1 вона не знає.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив факт вживання 01 вересня 2022 року спиртних напоїв із ОСОБА_1 та іншими особами у домоволодінні ОСОБА_2 . Згодом останній запропонував йому та Чайкіній поїхати в с.Філія. Він не бачив самої передачі ОСОБА_1 автомобіля ОСОБА_2 .

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, доводи захисника, вивчивши його заперечення, дослідивши матеріали справи оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280,256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «г» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Згідно п.11постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», допуском до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані сп`яніння або не має права ним керувати, визнають усні чи письмові згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма під час руху, невідсторонення водія від керування тощо.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння підтверджується наступними доказами, які відповідно до ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення: протоколом про адміністративне правопорушення від 01 вересня 2022 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновками щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №245 від 01 вересня 2022 року, результатом тесту №1291 відносно ОСОБА_2 , письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Слід зауважити про ту обставину, що як зазначив у судовому засіданні

ОСОБА_1 не дозволяв ОСОБА_2 користуватись транспортним засобом під час подій, які відбувались 01 вересня 2022 року по вул.Надточого с.Новопавлівка, однак з приводу незаконного заволодіння його авто до правоохоронних органів не звертався. Крім цього до матеріалів справи долучено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №245 від 01 вересня 2022 року, без печатки медичної установи та належного засвідчення, за яким у ОСОБА_1 виявлено стан алкогольного сп`яніння в 0,5‰. Наявність у останнього такого стану алкогольного сп`яніння свідчить про усвідомлення та розуміння власних вчинків під час подій, які зафіксовані у протоколі, зокрема у передачі ОСОБА_2 керування транспортним засобом, який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Достовірно встановлено, що при передачі керування автомобілем ОСОБА_1 достеменно знав про те, що ОСОБА_2 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки разом з ним розпивав спиртні напої, проте добровільно, з власної волі передав йому керування своїм автомобілем.

Заперечення ОСОБА_1 про невизнання провини у правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд розцінює як спосіб захисту, можливість уникнути відповідальності та можливого стягнення.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про доведеність винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Матеріали справи не містять докази того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення водія будь-якої категорії, тому останній являється іншою особою у розумінні ст.130 КУпАП.

Під час накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, згідно ч.2 ст.33 КУпАП не враховуються, а тому в разі встановлення вини особи суддя лише накладає стягнення, передбачене санкцією відповідної статті, зокрема по ч.1 ст.130 КУпАП - штраф як на іншу особу.

Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, для розрахунку розміру штрафу по призначеному покаранню суд за один неоподатковуваний мінімум доходів громадян приймає суму в розмірі 17 гривень.

Такої ж позиції дотримався Верховний Суд України під час винесення постанови від 01 жовтня 2015 року по справі №5-154кс15, що перебувала на розгляді судової палати у кримінальних справах цього суду.

Відповідно до Закону України Про судовий збір у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з порушника стягується судовий збір, який станом на день винесення постанови складає 496,20 гривні.

Враховуючи вище викладене, на підставі ч.1 ст.130 КУпАП та, керуючись ст.ст.221, 249, 252, 283, ч.1 п.1 ст.284 КУпАП , -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячінеоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений ним не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, з наданням до суду квитанції у вказаний строк. У разі несплати штрафу, постанова звертається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, а з порушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 496 (чотирьохсот дев`яноста шести) гривень 20 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Cуддя: Л. Ф. Літвінова