Справа №582/584/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Петен Я. Л.
Номер провадження 33/816/7/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Горбач О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 582/584/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 01.09.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Склярова С. Л.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки суддя не врахував того, що огляд на стан сп`яніння має проходити водій, а не пасажир, у справі відсутні дані про пристрої, на які здійснювалася відео фіксація, відеозапис не був безперервним, поліцейський ОСОБА_5 був учасником ДТП і не мав права складати протокол за ст. 130 КУпАП, належним чином не засвідчені копії долучених до справи документів. Вважає, що жодний доказ у справі не підтверджує факт керування ним автомобілем, тому його не можна притягнути до відповідальності, саме в діях поліцейського ОСОБА_5 є невідповідність вимогам п. 1.3, 1.5, 2.3«б», 12.1, 12.3, 13.1 ПДР, протокол за ст. 122-2 КУпАП взагалі не містить посилання на частину статті, що свідчить про порушення поліцейськими вимог ст. 256 КУпАП при його складенні.

Постановою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 01.09.2021 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП, і на нього згідно ст. 36 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови, водій ОСОБА_3 28.06.2021 о 14:43 в с. Лахнівщина по вул. Лахнівщина Роменського (колись Недригайлівського) району Сумської області, керуючи автомобілем «ВАЗ 21114», д. н. з. НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку т/з, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів, а також гучномовця не зупинився, у зв`язку з чим відбулося його переслідування працівниками поліції на патрульному автомобілі ВАЗ 21101, після чого водій ОСОБА_3 здійснив без необхідності різке гальмування автомобіля, внаслідок чого відбулося зіткнення з патрульним автомобілем ВАЗ 21101, що рухався позаду, автомобілі отримали механічні пошкодження. 28.06.2021 о 14:43 в с. Лахнівщина по вул. Лахнівщина ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 21114, д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини), від в проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.4, 2.5 та 12.9 «г» ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Склярова С. Л., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП), а на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність для особи, яка керує т/з, настає, крім іншого, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що кореспондується з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого у свою чергу закріплена у ст. 266 КУпАП і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», оскільки диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Необхідно зауважити, що положення ст. 266 КУпАП не регламентують безпосередньо дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду на місці зупинки т/з та в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (із послідуючими змінами), оскільки лише цей нормативно-правовий акт регламентує процедуру фіксації відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду як на місці зупинки т/з, так і у закладі охорони здоров`я.

Так, згідно п. 7, 8 вказаного Порядку водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 28.06.2021 серії ДПР18 № 213065, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_3 керував т/з з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР і відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, вказаний висновок судді суду першої інстанції не у повній мірі відповідає фактичним обставинам справи, належним чином не умотивований та не ґрунтується на законі, оскільки при відмові водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку протокол про адміністративне правопорушення був складений працівником поліції у відсутності 2-х свідків.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому в справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не був дотриманий порядок фіксації відмови водія т/з від проведення огляду на місці зупинки т/з, тобто проігнорована службовою особою Національної поліції процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_3 , то цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх інших доказів у справі (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Крім того, поліцейський Патіота О. В., який склав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно водія ОСОБА_3 , який керував т/з «ВАЗ 21114», д. н. з. НОМЕР_1 , був учасником ДТП, тобто керував іншим службовим т/з «ВАЗ 21101», з яким відбулось зіткнення, що також, на переконання апеляційного суду, свідчить про недопустимість як доказу у справі цього протоколу про адміністративне правопорушення, так як участь працівника поліції у ДТП і можливе вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю нівелює його процесуальний статус особи, уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на іншого водія, з огляду на вимоги ст. 254, 255 КУпАП.

Вказані вище обставини були залишені поза увагою судді суду першої інстанції, хоча обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Прийняття суддею суду першої інстанції необгрунтованого та невмотивованого рішення також є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства.

«Право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена ЄСПЛ у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст.368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду наявні в справі докази, на підтвердження вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях останнього складу даного правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.

Що стосується інших доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_3 складів правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП, то суд апеляційної інстанції вважає їх допустимими і достатніми для прийняття рішення.

Зокрема, розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 490641 від 28.06.2021 та серії ДПР18 № 213081 від 28.07.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_3 28.06.2021 о 14:43 в с. Лахнівщина вул. Лахнівщина Роменського (Недригайлівського) району Сумської області, керуючи т/з «ВАЗ 21114», д. н. з. НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку т/з, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, а також гучномовця не зупинився, у зв`язку з чим відбулось його переслідування працівниками поліції на патрульному автомобілі ВАЗ «21101», після чого водій ОСОБА_3 здійснив без необхідності різке гальмування автомобіля, внаслідок чого відбулося зіткнення з патрульним автомобілем, що рухався позаду та автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги

Висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові відповідають фактичним обставинам справи, належним чином умотивовані та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- схемою місця ДТП від 28.06.2021 щодо розташування т/з після зіткнення;

- відео-файлами, які містяться на DVD-R диску, на яких зафіксовані подія правопорушення;

- копія постанови щодо закриття провадження у справі № 582/693/21 відносно працівника поліції ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Оцінюючи наведені вище докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 автомобілем не керував і знаходився у ньому як пасажир, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки вони прямо протирічать наведеним вище доказам, згідно яких саме останній керував т/з і не виконав вимогу працівника поліції про його зупинку.

Так, відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, а згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія.

Вказані обставини у сукупності дозволяють зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколах про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин т/з керував саме ОСОБА_3 , так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Твердження сторони захисту про наявність порушень ПДР у працівника поліції ОСОБА_5 , внаслідок яких сталось ДТП, також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки вказані події були предметом судового дослідження, за наслідками якого суддею суду першої інстанції ухвалене рішення про закриття провадження у справі № 582/693/21 відносно ОСОБА_5 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП.

Той факт, що відеозапис подій є не безперервним не свідчить про його недопустимість, недостовірність чи недостатність з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП, а також не спростовує вчинення ОСОБА_3 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги і в цій частині не підлягають задоволенню. При цьому відсутність посилання про технічний засіб, за допомогою якого здійснювалась зйомка, хоча і є певним недоліком, але не є тією обставиною, яка категорично унеможливлює застосування такої зйомки як доказу у цій справі та визнання цього доказу недопустимим.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують факту вчинення ОСОБА_3 вказаних вище правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Суд не вийшов за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності та взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі у цій частині дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП.

Разом з тим, оскільки суддею суду першої інстанції стягнення на ОСОБА_3 за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, то судове рішення підлягає скасуванню у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи відповідно до КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате підлягає закриттю (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Зважаючи на те, що правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП, вчинені 28.06.2021, то строк накладення стягнення сплинув 28.09.2021, внаслідок чого після скасування постанови судді суду першої інстанції провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 01.09.2021 відносно ОСОБА_6 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; провадження у справі за ч. 1 ст. 122-2 та ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов