П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області, відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: безробітний, серія, номер паспорта та ідентифікаційний номер суду не відомі, за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

30.08.2022 року об 11 год. 40 хв. на автодорозі М-06 «Київ-Чоп», км. 804 гр. ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 11 пасажирів на транспортному засобі «Mercedes» Benz 312» державний номерний знак НОМЕР_1 без державної реєстрації, як суб`єкта господарської діяльності та без державної ліцензії на провадження такого виду діяльності, а також без державного дозволу пасажирських перевезень. Чим порушив п. 24 ст. 7 та ст. 20 ЗУ «Про ліцензію видів господарської діяльності», чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На виклики суду ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Разом з тим, двічі подавав до суду заяву про направлення справи до Мукачівського міськрайонного суду у зв`язку з тим, що він проживає в місті Мукачеві.

Відтак, суддя констатує, що відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 розглядається виключно за місцем його вчинення.

Отже, справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, розглядається виключно за місцем його вчинення і не передбачає альтернативної підсудності.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про направлення справи до суду за місцем його проживання задоволенню не підлягає.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, суд встановив наступне.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у здійсненні діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без державної реєстрації, як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до положень п.п. 5, 6 ст.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню; ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, спрямований на забезпечення реалізації єдиної державної політики у сфері ліцензування, захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів.

Пунктом 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензуванню підлягає, зокрема, і перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Між тим, адміністративним правопорушенням відповідно до вимог ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є об`єктивною стороною правопорушення.

Відповідно до ст. 2 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п.14.1.36 Податкового Кодексу України, ст. 14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру це дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Статтею 6 ч. 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт"автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» при перевезенні вантажу у внутрішньому сполученні на водія покладено обов`язок: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те осадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.1997р., визначені права, обов`язки і відповідальність перевізників, вантажовідправників і вантажоодержувачів (далі Правила).

Відповідно до пункту 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка повинна оформлюватись суб`єктом господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів або вантажу транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення вантажу та товарно-транспортна накладна та державна реєстрація відповідно до вимог діючого законодавства, що ОСОБА_1 не було представлено під час перевірки 30.08.2022 року.

Отже, приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом в їх сукупності та у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, а відтак, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст.164 КУпАП повністю доведена, а кваліфікація його дій є вірною.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП стверджується даними:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №119169 від 30.08.2022 року.

- фотоматеріалами.

- витягом з електронного кабінету перевізника.

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5825029 від 30.08.2022 року.

- рапортом старшого інспектора ВБДР УПП в Закарпатській області ДПП С. Голик від 30.08.2022 року.

- відеоматеріалами.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вимоги ст. 33 КУпАП, особу правопорушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, обставини вчинення ним правопорушення, вважаю, що відносно ОСОБА_1 слід обрати міру адміністративного стягнення за ч.1 ст. 164 КУпАП у виді штрафу без застосування додаткової міри стягнення конфіскації виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.40-1КУпАП із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ч.1 ст. 164, ст. ст.283,284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: безробітний, серія, номер паспорта та ідентифікаційний номер суду не відомі, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: безробітний, серія, номер паспорта та ідентифікаційний номер суду не відомі, за ч.1 ст. 164 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 (Сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень без конфіскації виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Стягнути з громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: безробітний, серія, номер паспорта та ідентифікаційний номер суду не відомі, на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області Н.В. Дергачова