ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6078/21 Номер провадження 33/814/126/22Головуючий у 1-й інстанції Шиян В.М. Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В.,

за участі:

захисника адвоката Ясниської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Ясниської О.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м.Полтава від 22 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт строком на 240 годин.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. в дохід держави.

Постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що за період з 01.09.2012 року по 25.08.2021 року, здійснив несплату аліментів на утримання дитини, відповідно до виконавчого листа №2-95/2008 від 10.01.2008 року, виданого Кобеляцьким районним судом Полтавської області, що призвело до утворення заборгованості, сукупний розмір якої становить 158 333, 96 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання. Своїми умисними діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КпАП України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Факт невиплати аліментів ОСОБА_1 не заперечує, однак зазначає, що заборгованість виникла в зв`язку із його скрутним матеріальним становищем.

Суддею не взято до уваги, що ОСОБА_1 є багатодітним батьком, крім дитини, якій зобов`язаний сплачувати аліменти, має на утриманні двох неповнолітніх дітей в іншому шлюбі. Крім того, певний період часу він сплачував кошти на розрахунковий рахунок чоловіка стягувача, а тому зазначена сума заборгованості зі сплати аліментів є невірною.

На даний час ОСОБА_1 вживає всіх заходів щодо усунення заборгованості, а залучення його до суспільно корисних робіт може призвести до втрати заробітку та залишити його сім`ю засобів для існування.

При цьому, заборгованість зі сплати аліментів рахувалась в період з 2012 року, тобто з того часу, коли була відсутня норма закону, що передбачає адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини. Оскільки в даному випадку закон зворотної дії в часі не має, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.183-1 КпАП України.

Крім того, про місце, дату та час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 належним чином повідомлений не був, як і не отримав його копії та не надав своїх пояснень з приводу обставин події.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання, в судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив.

Вислухавши захисника Ясниську О.О., яка підтримала подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду даних вимог закону дотримався не повною мірою.

Місцевим судом правильно встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України.

Диспозиція ч.1 ст.183-1 КпАП України передбачає відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції захисник Ясниська О.О. провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення заперечила та вказала, що заборгованість зі несплати аліментів на даний час погашено в повному обсязі. Відповідно, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, Київським ВДВС Полтавського МУЮ, на підставі виконавчого листа №2-95, виданого 10.01.2008 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області, відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на утримання ОСОБА_3 , 2003 року народження, починаючи з 23.10.2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, в період з 01.09.2012 року по 25.08.2021 року, становить 158 333, 96 що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Однак, при визначенні розміру та строку заборгованості суддя місцевого суду припустився помилки.

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КпАП України запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VІІІ від 07.12.2017 року, який набрав чинності 06.02.2018 року.

Як вбачається із матеріалів провадження, заборгованість зі сплати аліментів виникла з 01.09.2012 року по 25.08.2021 року.

Згідно зі ст.8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема, в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7).

Таким чином, норма Закону України № 2234-VІІІ від 07.12.2017, якою було доповнено КпАП України статтею 183-1, не має зворотної дії в часі.

Тому період часу несплати аліментів особою до вступу в дію ст.183-1 КпАП України не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КпАП України.

Враховуючи викладене, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, в період з 01.02.2018 року по 25.08.2021 року, становить 96 884 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи копій банківських квитанцій, ОСОБА_1 регулярно сплачував кошти в рахунок заборгованості зі сплати аліментів. Так, в період з 01.11.2021 року по 07.12.2022 року, ним було сплачено 136 630, 60 грн., що значно перевищує суму заборгованості, яка виникла внаслідок цього правопорушення.

Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.

Таким чином, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1КпАП України, є повністю доведеною.

Доводи апелянта щодо порушення прав, передбачених ст.268 КпАП України, є непереконливими.

Своїми правами у відповідності до вимог ст.ст. 268, 271 КпАП України ОСОБА_1 міг скористатися під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, де був присутній запрошений ним захисник.

Разом з тим, відповідно до ст.23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Положення ст.22 КпАП України вказують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням. При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Враховуючи обставини справи, особу ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, заборгованість зі сплати аліментів погасив в повному обсязі, працевлаштований, є багатодітним батьком, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, наслідки вчиненого правопорушення не представляють суспільної небезпеки, не завдали значної шкоди державним чи суспільним інтересам, вважаю за можливе обмежитись усним зауваженням.

Застосування такого виховного заходу, як усне зауваження, з урахуванням обставин, передбачених ст.33 КпАП України, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної законом мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст.284 КпАП України постанова про закриття справи виноситься зокрема при оголошенні усного зауваження.

З огляду на викладене, постанова судді місцевого суду щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 284, 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Ясниської О.О. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м.Полтава від 22 листопада 2021 року скасувати, провадження у справі закрити та на підставі ст.22 КпАП України звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КпАП України, в зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л.В. Нізельковська