Справа №579/1058/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Моргун О. В.
Номер провадження 33/816/340/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вернигори В.М. на постанову Кролевецького районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 13 серпня 2022 року о 23 год. 35 хв. в м.Кролевець по вул. Андріївська керував автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у медичному закладі Кролевецькій лікарні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Вернигори В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати дану постанову, оскільки висновки судді суду першої інстанції не у повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані, крім того, просить провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адмністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує на наступне.

- дата і час вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 не відповідає дійсності. ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснював, що керував транспортним засобом 14.08.2022 року, а не 13.08.2022 року як зазначене у протоколі. Крім того, за змістом рапорту зареєстрованого у відділенні №1 (м.Кролевець) Конотопського РВП ГУНН в Сумській області від 14.08.2022 року №2194 вбачається, що 14.08.2022 року о 00:00 в м.Кролевець, вул.Андріївська, буд.№73, зупинено автомобіль марки Фольцваген Кадді НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1

- відеозапис, який міститься у матеріалах справи не містить відомостей щодо безперервної фіксації тих подій, які зазначені у протоколі.

- доказів того, що у ОСОБА_1 малися ознаки алкогольного сп`яніння відсутні.

- відеозапис з диску є недопустимим доказом, зважаючи на ту обставину, що частина відеозапису створена 13.08.22 року, а факт руху автомобіля створено 14.08.2022 року о 07:23 і може лише фіксувати події, що відбувались 14, а не 13 липня 2022 року.

- матеріали справи не містять акту приймання автомобіля іншою особою, відповідальною за її зберігання.

- крім того, із Акту вбачається, що у ОСОБА_1 маються ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, не читка мова, хитка хода. При цьому у Акті медичного огляду зазначеного, що мовна здатність у ОСОБА_1 не порушена, міміка - звичайна, відсутність запаху з ротової порожнини. Крім того, відповідно до Інструкції № 1452/735 таких ознак алкогольного сп`яніння як не читка мова, хитка хода не існує.

- у графі 18 Акту медичного огляду ОСОБА_1 від 14.08.2022 не зазначено найменування та номеру спеціального технічного засобу, з використанням якого проводився медичний огляд водія

- спеціально технічний засіб за допомогою якого проводився медичний огляд відсутній. Також не можливо перевірити чи пройшов такий технічний засіб повірку та чи має сертифікат відповідності.

- результат медичного огляду не повідомлено, не надано копії висновку лікарня, що підтверджується висновком заповненого 14.08.2022 року.

- за змістом акту медичного огляду ОСОБА_1 від 14.08.2022 року вбачається, що найменування медичного закладу є Кролевецька центральна районна лікарня». При цьому із витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на 13.09.2022 року, вбачається, що з 03 листопада 2020 року такого медичного закладу як Кролевецька центральна районна лікарня не існує. Тобто на час проведення медичного огляду ОСОБА_1 існувало КП «Кролевецька лікарня» Кролевецької міської ради. Вказані обставини підтверджують те, що медичний огляд проведений не існуючим медичним закладом.

В судове засідання призначене на 09 грудня 2022 року на 09 год. 30 хв. до апеляційного суду ні ОСОБА_1 , ні його захисник адвокат Вернигора В.М., які є належним чином повідомленими, про що свідчать наявні в справі поштові повідомлення та заяви, в черговий раз, не з`явились.

Він захисника Вернигори В.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки він перебуває в інші кримінальній справі і з`явитись у судове засідання до апеляційного суду не зможе.

Однак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення такого клопотання і повторного відкладення судового розгляду виходячи з наступного :

Так, у провадженні апеляційного суду справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 перебуває з вересня 2022 року.

Тривалий не розгляд вказаної справи пов`язаний з тим, що на задоволення клопотань захисника Вернигори В.М., судове засідання вже відкладалося у зв`язку з надходження клопотань від захисника з підстав неможливості ОСОБА_1 та його самого приймати участь у розгляді справи через його зайнятість, тобто, апеляційним судом попереднє клопотання захисту було задоволено і було вжито достатньо заходів для забезпечення права останнього на справедливий суд. При цьому жодних доказів поважності неявки до апеляційного суду ні захисником ні ОСОБА_1 до клопотання надано не було.

У частинах 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 ,, знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває апеляційна скарга його захисника, в судові засідання не з`являється, а захисник Вернигора В.М. у неодноразових клопотаннях про відкладення взагалі не надає належних доказів поважності, за яких він, діючи в інтересах ОСОБА_1 та, також, будучи апелянтом, не має можливості приймати участь у судовому засіданні при її розгляді, апеляційний суд дійшов висновку, що як захисник, так і ОСОБА_1 не бажають приймати участь у апеляційному перегляді даної справи.

За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що дана справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляду в апеляційному суді вже тривалий час, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для повторно відкладення та вважає за можливе здійснити розгляд поданої захисником ОСОБА_1 - адвокатом Вернигорою В.М. апеляційної скарги на постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року, у відсутність апелянта, і у даному випадку їх права на доступ до правосуддя, не є порушеними.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст. ст. 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 14.08.2022 року серії ААБ № 241444 (а.с. 2);

- результатом проходження тестування на алкоголь приладом Драгер, тест №447 від 13.08.2022 року та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який показав результат - 0.58 ‰ (а.с. 3, 5);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, заповненим 14.08.2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 станом на 00 год. 10 хв. 14.08.2022 року перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 4);

- відео-файлами, які містяться на DVD-R диску лазерних систем зчитування (а.с. 9);

- актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, заповненим 14.08.2022 року (а.с.27).

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушенні вимог п.2.9. «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Щодо доводів апелянта про те, що дата і час вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 не відповідає дійсності. ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснював, що керував транспортним засобом 14.08.2022 року, а не 13.08.2022 року як зазначене у протоколі, а за змістом рапорту зареєстрованого у відділенні №1 (м.Кролевець) Конотопського РВП ГУНН в Сумській області від 14.08.2022 року №2194 вбачається, що 14.08.2022 року о 00:00 в м.Кролевець, вул.Андріївська, буд.№73, зупинено автомобіль марки Фольцваген Кадді НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , то з ними суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки такі твердження не відповідають дійсності та спростовуються дослідженим апеляційним судом протоколом, який вимогам ст. 256 КУпАП відповідає.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме те, що відеозапис, який міститься у матеріалах справи не містить відомостей щодо безперервної фіксації тих подій, які зазначені у протоколі, доказів того, що у ОСОБА_1 малися ознаки алкогольного сп`яніння відсутні, а результат медичного огляду не повідомлено, не надано копії висновку лікарня, що підтверджується висновком заповненого 14.08.2022 року, то з ними суд апеляційної інстанції погодитись не може, з огляду на таке.

Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містять чіткого визначення терміну «керування транспортним засобом».

Таке визначення наведено лише в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

За висновком КАС в складі ВС від 20.02.2019, висловленим ним у постанові при розгляді справи №404/4467/16-а, визначається, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З дослідженого апеляційним судом відео вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 був зупинений близько 23:33 год ночі 13.08.2022 року в комендантську годину, патрульним поліцейським у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, через що і було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. На місці зупинки продуваючи у алкотестер замір показника показав 0.58 проміле, з результатом ОСОБА_1 не погодився та захотів проїхати до найближчого медичного закладу. В медичному закладі, ОСОБА_1 належним чином відхилявся від продуття алкотестеру та в безконтактному продутті результат алкотестеру показав 0.33 проміле. Всі результати огляду, як на місці зупинки, так і закладі охорони здоров`я, ОСОБА_2 були повідомлені, проте останній з ними не погодився.

Доводи апелянта про те, що відеозапис з диску є недопустимим доказом, зважаючи на ту обставину, що частина відеозапису створена 13.08.22 року, а факт руху автомобіля створено 14.08.2022 року о 07:23 і може лише фіксувати події, що відбувались 14, а не 13 липня 2022 року, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки таке твердження не спростовує факту вчинення правопорушення.

Апеляційний суд відхиляє такий довід, адже ні ст. 256 КУпАП, яка регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ні положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 № 1395 не вимагають зазначення засобу відеофіксації у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, у тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оскільки відеозаписом, що міститься у матеріалах справи, та який був досліджений судом першої інстанції, підтверджені обставини, які підлягають доказуванню, він не може бути визнаний неналежним доказом.

Що стосується доводів апелянта, про те, що спеціально технічний засіб за допомогою якого проводився медичний огляд відсутній, не можливо перевірити чи пройшов такий технічний засіб повірку та чи має сертифікат відповідності, то апеляційний суд вважає їх апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, як вбачається з роздруківки газоаналізатор Drager «Аlkotest 6820», останнє калібрування було здійснено 16.08.2021 року, проте апеляційний суд зазначає, що Постановою КМ України №412 від 05.04.2022 року постановлено, що установити, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавці регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Тому, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено? а викладена апелянтом позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя апеляційного суду вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що ним не заперечується та підтверджується наявними в справі матеріалами, чим порушив вимоги пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Кролевецького районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката Вернигори В.М. на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.