Справа № 308/8595/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
27.10.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Немеш І. В. в інтересах ОСОБА_1
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420, 40 (чотириста двадцять гривень 40 копійок).
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Немеш І. В., вказує на те, що постанова судді є незаконною, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Стверджує, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не мали місця, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Вважає, що право апелянта на захист та право на ознайомлення з матеріалами справи було порушено. На думку адвоката Немеша І. В., докази, які містяться у матеріалах справи є неналежними, оскільки надані поліцейськими відеофайли є нічим іншим як «нарізкою», вони не відображають всіх обставин, не містять конкретних даних ані про керування автомобілем, ані про ознаки сп`яніння, ані про процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 . При цьому, відеоматеріали не є оригіналом, а лише копією, без криптографічного захисту, або підпису ЕЦП, відтак їх достовірність викликає сумніви. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не досліджено покази особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , щодо невідповідності часу огляду у медичному закладі, часу, зазначеному у висновку лікаря та протоколі про адміністративне правопорушення з даними тайм-коду на відеофайлі. Вказує на порушення процедури направлення та проведення огляду у медичному закладі з боку поліцейського та лікаря-нарколога. В апелянта існують сумніви щодо неупередженості останніх. Адже, за його словами, лікарем було відмовлено у проведенні повторного аналізу з іншого середовища, поліцейські також проігнорували звернення водія з цього приводу. Також, апелянт вважає, що у протоколі про адміністративне правопорушення, оформленого відносно водія ОСОБА_1 викладена суть правопорушення, яка не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи вищевикладене адвокат Немеш І. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Немеша І. В., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак до суду вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Немешем І. В. апеляційна скарга. Разом з тим, 26.10.2022, до апеляційного суду надійшла заява адвоката Немеша І. В., у якій він просить відкласти судовий розгляд на інший день, обґрунтовуючи це тим, що його підзахисний перебуває на службі в зоні бойових дій. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 05.01.2021 (а. с. 73), 27.10.2021 (а. с. 74), 12.05.2022 (а. с. 80), за клопотаннями адвоката Немеша І.В., який жодного разу не з`явився на розгляд справи, при цьому доказів про поважність причин неявки ОСОБА_1 та адвоката до суду адвокатом Немешем І. В. надано не було, доказів про перебування ОСОБА_1 на військовій службі у зоні бойових дій адвокат також не надав, про причини його неявок на розгляд справи не вказував. Між тим із поданої адвокатом Немешом І.В. письмової заяви від 26.10.2022 вбачається, що він просить відкласти розгляд справи за скоєння ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44 КУпАП.
Тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Немеша І. В., суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до приписів статті 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 «а» ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного), або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді справи, дотримався зазначених вимог закону, повно і всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Окрім того, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 263 від 21.08.2020 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан наркотичного сп`яніння у лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД» за результатами обстеження лікар ОСОБА_2 встановив, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а. с. 2).
Вищенаведені обставини підтверджуються рапортом лейтенанта поліції Крук Г., у якому також вказано, що за порушення водієм приписів передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП на водія складено протокол про адміністративне правопорушення та відсторонено від керування транспортним засобом (а. с. 3).
На відеозаписі, який міститься на DVD-диску у хронологічному порядку зафіксована подія, яка мала місце 20.08.2020 за участі ОСОБА_1 . Так, з відеоматеріалу убачається, що після зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , поліцейські, маючи на те підстави, провели поверхневий огляд транспортного засобу, у ході якого було знайдено згорток невідомої речовини, відтак поліцейські викликали оперативно-слідчу групу, згодом ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що водій добровільно погодився.
При оцінці вищенаведених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які можуть слугувати підставою вважати, що поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в них були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що вони зацікавлені у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 та адвокат Немеш І. В. не надали жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейські діяли всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівника поліції - докази у підтвердження доводів апеляційної скарги, яку подав адвокат Немеш І.В.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли виключно у межах наданих повноважень.
При цьому, не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та медичному висновку, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Також апеляційним судом не встановлено жодних даних і про те, що в лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД» ОСОБА_2 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склав висновок про перебування водія у стані наркотичного сп`яніння були підстави для фальсифікації вищевказаного документу щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
Апеляційний суд вважає, що доводи адвоката Немеша І. В. про невинуватість його підзахисного ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, є необґрунтованими, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа керував транспортним засобом і саме він, а не хто-небудь інший пройшов освідування в установленому законом порядку у КНП «ЗОМЦПЗ та МД».
При оцінці тверджень апелянта щодо того, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, водночас право апелянта на захист та право на ознайомлення з матеріалами справи було порушене, апеляційний суд такі відхиляє, адже докази, які містяться у матеріалах справи свідчать про зворотне. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до протоколу та постанови суду, ОСОБА_5 керував автомобілем саме у стані наркотичного сп`яніння.
Так, зі змісту доводів апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_1 не заперечує той факт, що саме він, а не інша особа пройшов освідування у закладі охорони здоров`я, однак, вказує на порушення з боку поліцейських його прав при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення. Втім, дослідивши сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що вказані твердження є необґрунтованими.
Так, з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 було запропоновано звернутись по правову до адвоката, однак своїм правом він скористався на власний розсуд. Також поліцейські ознайомили ОСОБА_1 з тим, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто йому було відомо про вчинене ним адміністративне правопорушення, а також надано можливість викласти у протоколі про адміністративне правопорушення свої пояснення з приводу вказаної події, що ним власне і було зроблено. Підписи ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення свідчать про те, що він ознайомлений з його змістом, копію протоколу отримав, скарг чи заперечень відносно процесуального документу не має. Також у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 потребував правової допомоги адвоката, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи свідчать про те, що працівники поліції діяли виключно у відповідності до підзаконних нормативних актів, які регламентують порядок та процедуру проведення огляду.
Також апеляційний суд визнає необґрунтованими твердження адвоката Немеша І. В. про те, що лікар - нарколог, який проводив огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння був упередженим, оскільки вимога його підзахисного про відібрання у нього для дослідження крові, - лікарем проігнорована.
Відхиляючи доводи апелянта у цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що розділом ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (далі - Інструкція), передбачено, що метою огляду на стан сп`яніння водіїв є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук (п. 12 Інструкції). Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений. Отже, аналізуючи зміст вказаної Інструкції, слід констатувати, що проведення лабораторних досліджень для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим. Кров, як предмет біологічного дослідження, використовується лише у разі об`єктивної неможливості одержати зразки іншого біологічного середовища (зокрема, у разі перебування водія у несвідомому стані внаслідок ДТП або з тяжкими травмами чи з інших поважних причин).
Тому, на підставі вищевикладеного, доводи адвоката Немеша І. В. про начебто неправомірну відмову лікаря - нарколога відібрати у ОСОБА_1 на дослідження саме кров, суперечить встановленим вищенаведеним нормам, зібраним у справі, наведеним вище доказам, а тому не визнаються слушними.
Твердження апелянта про те, що відеоматеріал, який міститься на DVD-диску не слід брати до уваги, оскільки відеозапис не є безперервним, складається з «нарізок», апеляційний суд вважає такими, що зібрані з порушенням чинних нормативно-правових актів.
Відхиляючи доводи апелянта в цій частині, суд апеляційний суд звертає увагу на те, що досліджений судом відеозапис достатньо інформативний та послідовний. На відеозаписі безперервно та повно у хронологічному порядку зафіксована подія за участі ОСОБА_1 .
Доводи сторони захисту відносно відеозаписів події правопорушення, а саме, що відеозапис не є безперервним, дата і час не співпадають із зазначеними у протоколі часом та датою та часом вчинення адміністративного правопорушення, є непереконливими, і такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Тобто, вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які брали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги і те, що адвокат Немеш І.В. не вказує на те, вимоги яких нормативно-правових актів були порушені при збиранні доказів та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Більш того, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 не заперечив, що на відеозаписі зображений він, і що вказана подія мала місце за його участі 20.08.2020.
Щодо того, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу, де пройшов огляд на стан сп`яніння, у результаті чого складено висновок про те, що водій ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння, апеляційний суд констатує, що вказані обставини жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Визнаючи вказані твердження недоцільними, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи протокол медичного освідчення № 682 від 21.08.2020 ніяк не впливає на висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР та скоєння ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не є підставою для скасування судового рішення.
Частиною 4 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Згідно з п. 22 розділу ІІІ Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
На переконання апеляційного суду, суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.9 «а» ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього у межах санкції частини першої вищевказаної статті, з дотриманням положень ст. ст. 33-35 КУпАП, у зв`язку з чим визнається таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Немешем І. В. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та адвокат Немеш І. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Немеш І. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН