Справа № 314/2399/22
Провадження № 3/314/1456/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2022 року м. Вільнянськ

Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Капітонов Є.М.,секретар судового засідання Кравченко І.В.,розглянувши об`єднані адміністративні матеріали, які надійшли з відділення №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, мешкає за адресом: АДРЕСА_1 ,

за участю захисника Кравченко В.А.,

за адміністративні правопорушення, передбачені ст.122-4, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 106827, водій ОСОБА_1 на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 не розрахував безпечну швидкість руху і дорожні умови, у наслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме бетонний блок, що лежав на дорозі на полосі руху у попутному напрямку. Унаслідок ДТП автомобіль пошкоджено, завдано матеріальних збитків. Потерпілих немає.

Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху.

Та, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 106621 від 19.09.2022, водій ОСОБА_1 на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 скоїв ДТП, після чого залишив місце пригоди.

Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №106828 від 19.09.2022, водій ОСОБА_1 19.09.2022 року о 17-00 год. на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км керував транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медогляду у встановленому закон порядку відмовився.

Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.11.2022 року вищезазначені справи об`єднані в одне провадження та присвоєно № 314/2399/22.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 зазначеного кодексу, не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Позицію ОСОБА_1 відносно матеріалів про адміністративне правопорушення в судовому засіданні представляв його захисник адвокат Кравченко В.А.

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст. ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

За положеннями КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно положень ст.124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, передбачає наявність трьох елементів об`єктивної сторони: 1) порушення правил дорожнього руху; 2) наслідки у вигляді, зокрема, пошкодження транспортних засобів; 3) наявність причино-наслідкового зв`язку між порушенням ПДР та наслідками. Таким чином, настання наслідків ДТП у вигляді пошкодження транспортних засобів мають бути обумовлені саме порушенням певним учасником дорожнього руху ПДР, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.

Згідно з п. 12.1 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 р., під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, що мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За визначенням п.1.10. термінів, що наведені у ПДР:

дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

В судовому засіданні захисник посилався на те, що подія не містить ознак «дорожньо-транспортної пригоди», оскільки збитків завдано лише майну володільця, у зв`язку з чим провадження у справі необхідно закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Статтею 122-4 КУпАП, передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

За визначенням п.1.10. термінів, що наведені у ПДР:

Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини.

Пунктом 2.10. ПДР визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення встановив, ОСОБА_1 на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 не розрахував безпечну швидкість руху і дорожні умови, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме бетонний блок, що лежав на дорозі на полосі руху у попутному напрямку. Унаслідок ДТП автомобіль пошкоджено, завдано матеріальних збитків. Потерпілих немає.

Судом встановлено, що внаслідок наїзду на бетонний блок, автомобіль загорівся та залишався палати на дорозі.

ОСОБА_1 після наїзду автомобіля на бетонний блок, покинув місце події, жодних дій відносно усунення наслідків ДТП (повідомлення органів МНС про пожежу, здійснення заходів на гасіння пожежі, забезпечення безпеки руху на місці ДТП) не вчиняв та покинув місце ДТП.

Зазначені обставини повністю підтверджуються матеріалами справи:

Письмовими пояснення особи, яка повідомила про пожежу ОСОБА_2 , яка повідомила представника поліції, що вона з родиною проїжджали по дорозі, побачили ато яке палає та поряд чоловіка, який приймав щось в руці. Через кілька хвилин до зазначеного чоловіка під`їхав якийсь автомобіль, підібрав даного чоловіка, поїхав у бік с. Максимівка. ОСОБА_2 викликала наряд ДСНС.

Рапортом чергового поліції, про повідомлення про пожежу;

Фото з місця ДТП.

Дефініція «дорожньо-транспортна пригода», на переконання суду не може тлумачитись в автономному тлумаченні поняття за визначенням термінів п.1.10 ПДР, та виключатись у випадку завдання збитків виключно майну володільця, а потребує комплексного аналізу, з урахуванням обставин конкретної справи та врахуванням інших положень вимог ПДР.

Так, наявність події за ознаками «дорожньо-транспортна пригода» передбачає виникнення обов`язків у водія визначених пунктом 2.10. ПДР.

Крім того, наявність події за ознаками «дорожньо-транспортна пригода» безумовно кореспондується з іншими вимогами ПДР, з такими як, то:

п.п. ПДР:

1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

1.4. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Створена передумова загрози життю або здоров`ю громадян, інших учасників дорожньо-транспортного руху, за обставин наїзду та зіткнення автомобіля з бетонним блоком, внаслідок чого автомобіль запалав та залишався на дорозі, безумовно передбачало виникнення у водія обов`язків визначених пунктом 2.10. ПДР.

Застосування протилежного, тобто відсутності у події ознак «дорожньо-транспортна пригода» в контексті даної справи, можливо тлумачити, що залишення місця події було дією вчиненою в межах допустимої правової поведінки за ПДР та тлумачиться як - правомірне діяння, що на переконання суду є неприпустимим.

Одночасно, суд враховує, що дії ОСОБА_1 , що виразилися в залишенні місця події, мали ознаки спрямованості на приховання факту такої пригоди, обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) учасника, що є ознакою дефініції «залишення місця дорожньо-транспортної пригоди», за визначенням п.1.10. термінів, що наведені у ПДР, та кореспондується з ознакою «дорожньо-транспортна пригода».

Отже, суд дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку, що ОСОБА_1 на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 не розрахував безпечну швидкість руху і дорожні умови, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме бетонний блок, що лежав на дорозі на полосі руху у попутному напрямку, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

З досліджених судом доказів вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності здійснив ДТП та залишив місце пригоди, а саме: покинув палаючий автомобіль на автодорозі, не вжив будь-яких заходів щодо гасіння, чим наразив на небезпеку інших учасників дорожнього руху, що могло спричинити непередбачувані для навколишнього середовища наслідки.

Суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, підтверджений дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №106827 від 19.09.2022;

- відеозаписом та іншими матеріалами справи.

Суд вважає, що зазначені докази в сукупності є достатніми для підтвердження винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАПметою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нових правопорушень.

На підставі ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні судом не встановлені. Обставини, що обтяжують відповідальність судом не встановлено.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі доказами.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 , зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до суду не надано.

З матеріалів відеозапису вбачається, що поліцейський чітко визначив перед ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які на його переконання наявні у особи та запропонував пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`янінняна місці або в лікарському закладі, на що ОСОБА_1 надав поліцейському чітку та зрозумілу відмову від проходження огляду.

Діяння за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакціїє завершеним з моменту інформування поліцейського про відмову від проходження огляду.

Посилання захисника відносно того, що діяння містить ознаки адміністративного правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП, та провадження справи про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за ч.1 ст.130 КУпАП, суд відкидає, оскільки об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП є, зокрема, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується дослідженими матеріалами справи.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП, містить посилання на:

«Вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником)»,

та не містить посилань на діяння відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим посилання захисника суд відкидає.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

В рішенні у справі «Гефген проти Німеччини» Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих з порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

У справі «Barbera, MesseguandJabardov.Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Згідно ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд вважає за доцільне притягнути ОСОБА_1 за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене суд, приходить до висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

ОСОБА_1 , звільнити від сплати судового збору відповідно до п.12 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 33, 36, 40-1, 122-4, 124, 130, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.122-4, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 , звільнити від сплати судового збору відповідно до п.12 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Для сплати адміністративних штрафів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху:

Отримувач: ГУК у Запорізькій області/Запорізька область/21081300; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку UA0008001.

Для сплати судового збору кошти перерахувати:

Стягнення судового збору на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя Є.М. Капітонов

22.11.2022