Справа № 692/315/22
Провадження № 3/692/265/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року смт. Драбів

Суддя Драбівського районного суду Черкаської області Левченко Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 473647 від 19.03.2022р., в смт. Срібне, по вул. Садова, водій автомобіля Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 19.03.2022р. о 19:40 год. не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п. 2.4 та 8.9б ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

У судовому засіданні 30.05.2022р. представник ОСОБА_1 - адвокат Андріяш Р.П. пояснив, що його клієнт інкримінованого порушення не вчиняв, викладені у протоколі факти не відповідають дійсності. Клопотав про виклик вказаних у протоколі свідків.

У судове засідання 13.06.2022р. вказані у протоколі свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не прибули, про дату час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

У судовому засіданні захисник Андріяш Р.П. попередню правову позицію підтримав, зазначив, що матеріалами справи не підтверджено факту керування його клієнтом автомобілем за обставин, вказаних у протоколі, не підтверджено, що працівники поліції рухались за автомобілем ОСОБА_1 з включеними проблисковими маячками і він не зупинився, зазначив що ОСОБА_1 на той час автомобілем не керував, знаходився на місці пасажира, службовий автомобіль працівників поліції з ввімкненими проблисковими маячками рухався їм назустріч і згідно вимог ПДР йому було надано перевагу у русі, клопотав про закриття справи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, про що надав письмове клопотання.

Суддя, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

З аналізу вказаної вище статті вбачається, що окрім викладення обставин справи, орган чи посадова особа повинні чітко зазначити нормативний акт із чітким визначенням статті та її частини, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Дії ОСОБА_1 , як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, кваліфіковані поліцейським за ст. 122-2 КУпАП. У той же час, станом на дату складання протоколу 19.03.2022р. стаття 122-2 КУпАП складається з 2 (двох) частин.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який по своїй суті є актом обвинувачення, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Суд не вправі самостійно визначати частину статті, за порушення якої був складений протокол про адміністративне правопорушення, а лише визначає, на підставі матеріалів справи та доказів доданих до неї, чи є підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП відповідальність настає за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 122-2 КУпАП відповідальність настає за невиконання вимог уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, про зупинку транспортного засобу.

Згідно сформованої в протоколі серії ДПР18 № 473647 від 19.03.2022р., гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 та 8.9 б ПДР.

Згідно положень п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Згідно п. 8.9 б ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

На підтвердження вини гр. ОСОБА_1 до матеріалів справи додані:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 473647 від 19.03.2022р., згідно якого в смт. Срібне, по вул. Садова, водій автомобіля Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 19.03.2022р. о 19:40 год. не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п. 2.4 та 8.9б ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

Протокол у графі відомостей про свідків чи потерпілих містить записи про ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . В розділі «До протоколу додаються» вказано: матеріали справи без розшифровки переліку доданих матеріалів. Протокол містить відмітку про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень;

- копію рапорту ДОП СП ВП №1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області А. Степаненко, згідно якого 19.03.2022р. працівники поліції здійснювали патрулювання на службовому автомобілі та о 19:40 год. виявили автомобіль Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по вул. Садова в смт. Срібне після початку комендантської години. Було здійснено спробу зупинки автомобіля шляхом ввімкнення проблискових маячків на службовому автомобілі, проте автомобіль Audi на вимогу працівників поліції не зупинився та намагався втекти. Було встановлено, що даний автомобіль належить ОСОБА_1 , який при спілкуванні підтвердив факт керування автомобілем, візуального мав ознаки алкогольного сп`яніння та був запрошений до приміщення Прилуцького РВП для визначення ступеня сп`яніння. Таким чином ОСОБА_1 було доставлено до відділення поліції для складення адміністративного матеріалу за ст. 130 КУпАП.

Інших доказів вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, зокрема пояснень свідків чи потерпілих надано не було.

Порядок застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису визначено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року.

Згідно п.5 розділу ІІ Інструкції включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей, що працівником поліції під час подій, описаних у протоколі серія ДПР 18 № 473647 від 19.03.2022р. було здійснено відеофіксацію, такі матеріали у справі відсутні.

Протокол серії ДПР 18 № 473647 від 19.03.2022р. містить відомості про свідків чи потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З огляду на чинне законодавство цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. Проте письмові пояснення осіб, вказаних свідками чи потерпілими до матеріалів справи не долучено, вказані особи будучи належним чином повідомленими до суду для надання особистих пояснень щодо відомих обставин справи не прибули.

При розгляді справи стороною захисту ОСОБА_1 заперечено факт керування ним транспортним засобом під час подій, вказаних у фабулі адміністративного протоколу, натомість матеріали справи не містять доказів, які б доводили, що ОСОБА_1 дійсно перебував за кермом автомобіля Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 за вказаних обставин. Окрім того, матеріалами справи не підтверджено факт вимоги працівників поліції щодо зупинки автомобіля Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 шляхом включення проблискових маячків та звукового сигналу.

Дослідивши дані докази суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні відомості які б поза розумним сумнівом вказували на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.4 та п. 8.9Б ПДР України. Більше того єдиний доказ у справі рапорт поліцейської А.Степаненко містить відомості про доставлення ОСОБА_1 до відділу поліції виключно для складення адміністративних матеріалів за ст. 130 КУпАП (без визначення частини).

При цьому суд вважає, що працівники поліції допустилися помилки при оформленні адміністративних матеріалів, оскільки не здійснили належну відеофіксацію правопорушення та не долучили до адміністративних матеріалів письмові пояснення свідків чи потерпілих.

Крім того, протокол складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, так як у протоколі не зазначена частина статті КУпАП, за якою особа має бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України "Європейський суд вказав, що: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.»

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки додані до матеріалів справи докази не містять достатніх даних, які б поза розумним сумнівом вказували перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 при обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 473647 від 19.03.2022р., яким визначено межі даного судового розгляду, та який складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, так як у протоколі не зазначена частина статті КУпАП, за якою особа має бути притягнута до адміністративної відповідальності, тому суддя приходить до переконання, що достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП суду не надано, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом не доведена, тому склад правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП в його діях відсутній, а дана справа підлягає до закриття.

Керуючись вищевикладеним та п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284, 285 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана скарга до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.О. Левченко