Номер провадження: 33/813/1288/22
Номер справи місцевого суду: 511/1899/22
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Теренчука Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Накладено на нього стягнення у виді штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн на користь держави.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватим у тому, що він 07 вересня 2022 року о 15:35 годині по провулку Шкільному в м. Роздільна, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21013» д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці; при прогодженні медогляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме - із застосуванням газоаналізатора «Драгер», також проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку з допомогою «Драгер 6820», у водія ОСОБА_1 виявилено 2,14% проміле алкоголю в крові. Від проходження медичного огляду водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, який визначає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження вищевказаної постанови, посилаючись на те, що копію постанови отримав 07.10.2022, після її отримання склав апеляційну скаргу, але 15.10.22 захворів та знаходився на амбулаторному лікуванні до 20.10.2022, що підтверджується медичними документами, у зв`язку з чим не міг своєчасно надати до суду апеляційну скаргу та пропустив встановлений законодавством строк подання скарги на постанову суду першої інстанції. Звернувся з апеляційною скаргою 21.10.2022, тобто на наступний день після свого одужання, що вважає поважною причиною пропуску строку на подання ним апеляційної скарги на постанову суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова суду винесена без належного дослідження матеріалів справи з порушенням матеріальних та процесуальних прав, безпідставного ігнорування його доводів у судовому засіданні та порушень законодавства поліцейськими при складанні адміністративних матеріалів, відсутності доказів по даній справі, на які посилається суд.

Працівники поліції допустили порушення п. 3 Розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, не роз`яснили заявнику передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП права, у томі числі право на адвокатську допомогу, що є порушенням його конституційних прав та права на захист; порушення вимог ст. 266 КУпАП щодо огляду на стан алкогольного сп`яніння, крім того, вказані ознаки у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння є надуманими та взагалі відсутні у Інструкції, що підтверджує тверезий стан ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом та на момент огляду; поліцейський не мав підстав та прав проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Драгера, не повідомивши про порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, не надавши документи на сертифікацію відповідності та свідоцтва на повірку Драгера за проханням ОСОБА_1 , не була озвучена ціль проведення даного огляду, марка, модифікація, назва приладу, не показали «обнульовані» показники Драгера, після четвертої продувки Драгера, поліцейські, не показавши результат на Драгере, сказали що у видоху більше 2 промілле алкоголю, після чого ОСОБА_1 наполягав на огляді у медичному закладі Роздільнянської ЦРЛ, в чому йому було відмовлено; направлення на огляд у медичний заклад було складено поліцейськими, але ОСОБА_1 до медичного закладу на проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння не доставлено; при складенні протоколу та при освідоцтві за допомогою Драгеру були відсутні свідки, відеозапис не здійснювався та до матеріалів такий не додано, що підтверджується рапортом від 12.09.2022 заступника начальника СРПП Розділянського РВП; в порушення ст. 266 КУпАП працівники поліції не вилучили транспортний засіб, не відсторонили від керування та не передали управління даним транспортним засобом другій особі, яка могла бути допущена до керування, а зробили формальний запис у адміністративному протоколі «керування передано ОСОБА_2 »; судом зроблено посилання як на доказ винуватості ОСОБА_1 на відеозапис, який відсутній, та вказано про порушення п. 2.5. ПДР, хоча той не відмовлявся від проходження медичного огляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника вказаної особи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Роздільнянського районного суду Одеської області була ухвалена 07 жовтня 2022 року, отримана ОСОБА_1 07.10.2022, що підтверджується розпискою про отримання копії постанови (а.с. 13). З довідки Роздільнянської БПЛ від 20.10.2022 та Інформаційної довідки з елетронної системи охорони здоров`я від 19.10.2022 вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 15.10.2022 по 20.10.2022 з діагнозом - гостра респіраторна вірусна інфекція.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Зазначені обставини свідчать про те, що доводи апелянта, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, знаходять своє підтвердження та відповідають дійсності, тому існують підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду як пропущеного з поважних причин.

Стосовно суті правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №170895 від 07 вересня 2022 року, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, відеозаписом з боді камери поліцейського від 07.09.2022 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07.09.2022 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено 2,14% проміле; відмовою ОСОБА_1 від направлення водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість від 07.09.2022 року.

Переглядаючи постанову за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

Відповідно до п. 7 розділу 1 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

У відповідності до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обовязково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань, а також забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положеннями чинної Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, передбачено певний порядок застосування поліцейськими відеореєстраторів та портативних відеореєстраторів як пристроїв, призначених для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції яких дають змогу закріпити їх на службовому автомобілі або на форменому одязі поліцейського.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України

07.11.2015 № 1395, визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Зокрема, розділом Х вказаної Інструкції визначено Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, згідно п. 4 якого огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз наведенного законодавства, що регулює виниклі правоводносини, свідчить про те, що законодавцем встановлено обов`язковість використання під час проведення поліцейськими огляду особи на стан сп`яніння технічніх засобів відеозапису, і лише в разі неможливості його застосування фіксування результатів огляду у присутності двох свідків.

Вказане свідчить про надання такому доказу як відеозапис з нагрудної камери (відеорегістратора) поліцейського ознак найвижливішого доказу для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи містять протокол про адміністративе правопорушення серії ДПР18 №170895, складений 07.09.2022 о 15.55 год по пр. Шкільному в м. Роздільна, про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21013» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з ротової порожнини, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці; за згодою водія був проведений медогляд продуттям тестера «Драгер», показник позитивний 2,14 % проміле; від керування відсторонений, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, до якого додано відео з бодікамери, з поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що він пив «квас (нерозбірливо) алкоголю», та його підписом.

Вказаний в протоколі відеозапис з бодікамери поліцейського згідно супроводного листа патрульної поліції до суду не надсилався, в матеріалах справи відсутній, що не відповідає вимогам п. 1 розділу П Інструкції № 1395.

Тому слушним є довід апеляційної скарги про те, що вказаний матеріал про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 оформлений з порушенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, оскільки не містить передбаченого самим протоколом додатку у вигляді відеозапису.

За змістом апеляцйної скарги вбачається, що ОСОБА_1 заперечує доведеність своєї вини у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказано, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Отже, посилання суду як на доказ винуватості ОСОБА_1 на відеозапис не ґрунтується на матеріалах справи та є надуманим.

Не можуть бути взяті до уваги у якості доказа винуватості вини ОСОБА_1 наявні в матеріалах справи рапорт заступника начальника СРПП Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 12.09.2022 про те, що під час перенесення відеозапису з бодікамери до папки зберігання відеозаписів виявилася відсутність відео, яке напередодні було у наявності; листування від 13.09.2022 та від 21.09.2022 начальника ГУНП в Одеській області В.Мішеченка до начальника УІАП ГУНП в Одеській області О. Павленка з приводу пошкодження програмного забезпечення вірусом «Троян», що унеможливлює обробку інформації в бодікамер, оскільки вказане не спростовує принципу безпосередності дослідження доказів судом та доведеності поза розумним сумнівом.

Як слушним є і посилання скаржника на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №170895 йдеться про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху, щодо заборон водієві, у тому разі, і керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Натомість судом зазначено про відмову водієм ОСОБА_1 від проходження медичного огляду та про порушення ним вимог п. 2.5. ПДР.

Вказане є самостійним складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, і в матеріалах справи відсутні відомості про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за таке.

Як не відповідає і зазначення в постанові суду про «різкий запах алкоголю із ротової порожнини», оскільки в протоколі серії ДПР18 № 170895 від 07.09.2022 йдеться лише про різкий запах з ротової порожнини, без зазначення, чого саме.

Крім того, на користь доводу апеляційної скарги про порушення працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, і Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, свідчить наявне в матеріалах справи направлення водія ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я Роздільнянської ЦРЛ 07.09.2022 о 15.55 год.

З протоколу не вбачається підстав для такого направлення до медичного закладу, такий огляд не проведено, але притягається ОСОБА_1 саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не за відмову від проходження такого огляду.

Саме наведене у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та помилковіть висновків суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та визначив його винуватість доведеною помилково, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи, а тому постанова Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 268, 283, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2022 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова