Справа № 750/7256/22 Головуючий у 1 інстанції Григор`єв Р. Г.
Провадження № 33/4823/569/22
Категорія - ч.3 ст.172-20 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , гранатометник в/ч НОМЕР_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3655 грн.

Місцевим судом встановлено, що 31 жовтня 2022 року, близько 23:00 год., солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки служби на території військової частини ( АДРЕСА_2 ) в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Послався на порушення норм матеріального права, оскільки місцевий суд не надав належної оцінки тому, що його огляд та встановлення стану сп`яніння було проведено на підставі ст.266 КУпАП, а не на підставі Інструкції з оформлення в Національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення, яка затверджена Наказом МВС України № 726 від 23.08.2017. А тому виписка з медичної карти амбулаторного хворого №1375 від 01.11.2022, складена лікарем-наркологом ОСОБА_3 , є недопустимим доказом. Також вказав на суперечливі показання свідка ОСОБА_4 . Крім того, судом не було задоволено його усне клопотання про витребування відеофіксації з КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», яке б могло свідчити про його адекватну поведінку під час огляду на стан сп`яніння. Також місцевим судом не було враховано показання свідка ОСОБА_5 , який у судовому засіданні зазначив, що не спостерігав у нього ознак алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначив, що в судовому засіданні суду першої інстанції не було встановлено, чи проходив лікар-нарколог ОСОБА_3 тематичне удосконалення за відповідною програмою, згідно чинного законодавства.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративна відповідальність за ч.3 ст.172-20 КУпАП передбачена за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи ( занять ) протягом робочого ( навчального ) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком ( розкладом занять ); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника ); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18 березня 2014 року наголосив Верховний суд України у постанові від 30.05.2018 у справі № 521/12726/16-ц.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 24.02.2022 о 05-30 год. строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 продовжено з 26.03.2022 на 30 діб, згідно Указу Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №259/2022 від 18.03.2022 продовжено з 25.04.2022 на 30 діб.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №122 від 21.05.2022 (а.с.8) солдат ОСОБА_1 призначений у військову частину НОМЕР_1 18 травня 2022 року на посаду гранатометника 1 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) (ВОС-103061П).

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії НГУ № 162622 від 01.11.2022, 31 жовтня 2022 року, близько 23:00 год., солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки служби на території військової частини ( АДРЕСА_2 ) в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП (а.с.4).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються випискою з медичної картки №1375 від 01.11.2022, виданою лікарем КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ОСОБА_3 , згідно якої ОСОБА_1 на момент огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.5).

Свідок ОСОБА_3 , який працює лікарем-наркологом у КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 01.11.2022 о 00 год. 15 хв. до наркологічного диспансерного відділення був доставлений ОСОБА_1 для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 був оглянутий відповідно до встановленої процедури. Під час проведення огляду у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: збудженість, жвава міміка, почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота та інші. Діагноз «алкогольне сп`яніння» ним був встановлений за клінічними ознаками, оскільки ОСОБА_1 відмовився від продуття приладу «Драгер» та від здачі аналізів. Також зазначив, що ним була складена виписка, оскільки було відсутнє направлення з управління патрульної поліції. Зазначив, що після складання виписки, скарг та зауважень від ОСОБА_1 не надходило.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 31.10.2022 він знаходився у військовій частині та виконував свої службові обов`язки. Близько 20.00 год. він вийшов з військової частини, щоб піти вже додому та побачив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . О 22 год. 30 хв. йому зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що двоє військовослужбовців перебувають в стані алкогольного сп`яніння і їх направили до фельдшера. Після того, як вони відмовились проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, їх відвезли до КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня». Підтвердив, що ставив підпис у протоколі після його складання.

Свідок ОСОБА_7 в судому засіданні пояснив, що 31.10.2022 він знаходився на чергуванні. Близько 23 год. 00 хв. він зайшов до військової частини, де знаходився фельдшер та двоє військових, серед яких був ОСОБА_1 , від якого був відчутний запах алкоголю. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці він відмовився. Після чого, ОСОБА_1 було доставлено до КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», де лікар встановив діагноз алкогольне сп`яніння.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки він виконував обов`язки служби на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на неналежний та недопустимий доказ - виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1375 від 01.11.2022, є безпідставним та направлене на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Так, визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відбулося лікарем-наркологом за клінічними ознаками, описаними у вказаній виписці №1375 від 01.11.2022, оскільки останній відмовився від здачі аналізів і продуття приладу «Драгер». Сукупність клінічних ознак, виявлених у ОСОБА_1 , було достатньо для лікаря-нарколога ОСОБА_3 для встановлення того факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

А відсутність інформації про те, чи проходив лікар-нарколог ОСОБА_3 тематичне удосконалення за відповідною програмою, згідно чинного законодавства, не спростовує наявності у військовослужбовця ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та не звільняло його від обов`язку проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Дослідженням матеріалів справи не було встановлено упередженого і необ`єктивного ставлення до нього з боку вказаного лікаря-нарколога та особистої зацікавленості останнього в результатах встановленого діагнозу.

Дійсно, порядок оформлення в Національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбачений Інструкцією з оформлення в Національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення, яка затверджена Наказом МВС України № 726 від 23.08.2017, як на це вказує апелянт.

Так, вказаною Інструкцією передбачено, що за результатами огляду військовослужбовця на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Але наведена Інструкція є внутрішнім відомчим документом МВС України і не може покладати обов`язків на медичних працівників іншого міністерства, яким в даному випадку є Міністерство охорони здоров`я України, оскільки така Інструкція, на відміну від Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка була затверджена спільним наказом МВС, МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735, не була погоджена або затверджена спільним наказом з Міністерством охорони здоров`я України.

Отже, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1375 від 01.11.2022, складена лікарем-наркологом ОСОБА_3 , є належним та допустимим доказом того, що ОСОБА_1 на момент такого огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Є безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що свідок ОСОБА_4 був відсутній при складанні протоколу, оскільки в судовому засіданні місцевого суду даний свідок підтвердив, що підпис у протоколі належить йому.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності, а будь яких доказів щодо відсутності у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою уникнення ним відповідальності за вчинене правопорушення.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, відповідно до санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова місцевого суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2022 року притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний