ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/417/22Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В.В.
Провадження № 33/817/384/22 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Тернопільського апеляційного суду за участю захисника особи, що притягується до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 , - адвоката Голодена О. М. апеляційну скаргу на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської обл. від 21 червня 2022 р., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , студента 4 курсу Тернопільського національного технічного університету імені І. Пулюя, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2022 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Голоден О. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник не згідний з оскаржуваною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 не визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як 20 лютого 2022 р. працівники поліції не зупиняли його транспортний засіб, а підійшли до нього в момент, коли автомобіль був припаркований на стоянці поряд з кав`ярнею У парку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 , не відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як він пояснював інспектору, що автомобілем не керував, відповідних доказів керування ним транспортним засобом інспектор поліції йому не надав.

Звертає увагу апеляційного суду, що інспектор поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не міг встановити вини останнього, так як зупинку ОСОБА_1 здійснював інший екіпаж поліції. Таким чином, апелянт прийшов до переконання, що в даному випадку наявне порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки протокол складено неуповноваженою особою.

Посилається на аналогічну правову позицію з даного питання, висловлену Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 18 серпня 2021 р. у справі № 686/9032/21.

За таких обставин апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом.

Вказує, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги пояснення поліцейських, надані в судовому засіданні, так як дані показання не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки такі особи є представниками суб`єкта владних повноважень, які виконують функцію нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

На думку апелянта, відеозапис, який міститься в матеріалах справи, не підтверджує сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані сп`яніння, а підтверджує лише факт проходження ним тесту на визначення стану алкогольного сп`яніння.

З врахуванням вищенаведеного апелянт вважає, що працівниками поліції було порушено порядок встановлення вини особи водія, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, який просив апеляційну скаргу з наведених у ній підстав задовольнити, постанову місцевого суду скасувати, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 20.02.2022 о 01 год. 30 хв. у м. Заліщики по вул. С. Бандери керував транспортним засобом АУДІ А6, д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з ротової порожнини, нестійка хода, невиразне мовлення. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6810, результат огляду становить 1.14%. З результатами огляду ОСОБА_1 був не згідний, відтак його було направлено в медичний заклад, результат огляду 0.96%.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2022 року поліцейським СРПП ВП №4 (м. Заліщики) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області капралом поліції М. Сафронюком було складено рапорт, згідно якого 20.02.2022 о 01 год. 30 хв. по вул. С. Бандери м. Заліщики Чортківського району Тернопільської області ним спільно із старшим лейтенантом ОСОБА_2 було виявлено транспортний засіб марки Ауді А6 н. з. НОМЕР_1 на іноземній реєстрації, а тому прийняли рішення перевірити даний автомобіль.

В процесі перевірки було встановлено, що даним транспортним засобом керував ОСОБА_1 .

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовується відеозаписом з автомобільного відеореєстратора, який долучений до матеріалів справи (відеофайл NO2551-000228_s.MP4), з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції підійшли до дверей з боку водія, почали спілкуватись з ним, при цьому ОСОБА_1 , який вийшов з автомобіля, не заперечував, що саме він керував транспортним засобом.

Більше того, ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що інші пасажири автомобіля попросили його перевезти їхній автомобіль з «Матриці» додому, і він погодився, аби ті у нетверезому стані не натворили біди.

Відповідно доводи апеляційної скарги з цього приводу є надуманими та такими, що надані з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п.п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на технічному приладі - газоаналізаторі DRAGER ALCOTEST 6810 №ARСD-0558, на табло якого висвітився показник 1.14% (проміле), з яким він був незгідний, виявив бажання пройти такий огляд в медичному закладі, де у останнього було виявлено алкогольне сп`яніння.

Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №62, складеного лікарем КНП Заліщицька ЦМП 20 лютого 2022 року о 01 год. 56 хв., ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відтак, поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №046193 від 20 лютого 2022 року, а також долучено до матеріалів справи роздруківку з технічного приладу Драгер, за допомогою якого і проходив тест на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а також висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

Тому ОСОБА_1 в разі незгоди із проведеним щодо нього медичним оглядом не був позбавлений можливості оскаржити висновок такого огляду у встановленому законом порядку, якою він не скористався.

Відповідно, суд першої інстанції обґрунтовано послався в постанові на зазначений висновок як на доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Вважаю, що місцевий суд дав належну правову оцінку здобутим у справі доказам і дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги пояснення поліцейських, які були допитані в якості свідків в судовому засіданні, суддя апеляційного суду вважає безпідставними, оскільки пояснення ними були надані безпосередньо в судовому засіданні, відтак є доказами відповідно до ст. 251 КУпАП, їх зміст узгоджується з іншими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, так як він складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, є безпідставними, оскільки зі змісту вказаного протоколу слідує, що в ньому вказані дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; відмітка про надання письмових пояснень особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, так із матеріалами справи.

Своєчасний і правильний розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених в тому числі ст. 130 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Доводи апеляційної скарги захисника про незаконність постанови не є переконливими, оскільки факт перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння підтверджений належними та достатніми доказами, які наявні в матеріалах провадження.

Всі інші доводи скаржника мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Зокрема, посилання захисту на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 р. у справі №686/9032/21 є некоректним, оскільки викладені в ній обставини та висновки не є аналогічними даному випадку.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2022 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Голодена О. М. - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Голодена О. М. залишити без задоволення, а постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Cуддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба