Справа №760/9191/22 3/760/5940/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Києві, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.05.2022 року о 22.55 год. по бул. В. Гавела м. Києві керувала автомобілем «Шевролет», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася, з чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Оскільки дії водія ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнала. Зазначила, що протокол складено неправомірно, в стані сп`яніння не перебувала, ознак сп`яніння не було. Транспортним засобом не керувала, а лише його «перепаркувала». Вважає, що працівники поліції не праві, оскільки не затримали її безпосередньо під час керування, а підійшли, коли вона вже вимкнула автомобіль.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Харчук О.П. просив справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Ураховуючи пояснення ОСОБА_1 , які вона надала в судовому засіданні, а також доводи, що викладені у письмовому клопотанні про закриття справи, загалом позиція сторони захисту зводиться до:

-відсутності доказів, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом;

-порушення працівниками поліції застосування технічних засобів, оскільки відео не є безперервним, а також ОСОБА_1 не було повідомлено, що здійснюється такий запис взагалі;

-не роз`яснення прав при складанні адміністративного протоколу;

-розбіжності у часі вчинення правопорушення та початком фіксації;

-відсутність направлення на медичне освідування

-провокація з боку працівників поліції до відмови від проходження огляду.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правилами дорожнього руху регламентовано, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п.п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року №1413/27858.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як убачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці вимог наведених Правил не дотримався, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм указаних правил ПДР.

Так, судом, в судовому засіданні було відтворено у повному обсязі відеозапис, у відповідності до якого працівник поліції неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак остання відмовляється.

Причому, вказана відмова є категоричною. З відео убачається, що ОСОБА_1 зазначає це без примусу чи будь якого тиску, зазначила це добровільно.

Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксована подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу суд й на те, що фактично ОСОБА_1 не погоджується із правопорушенням, оскільки вважає, що проїхала малу відстань, а доцільності притягнення її до відповідальності немає. Так, в судовому засіданні остання зазначила, що лише перепаркувала свою автівку.

Також, з відтвореного запису убачається, що на місці оформлення матеріалів ОСОБА_1 знаходиться з іншими громадянами - пасажирами її автівки, та поліцейський зазначає, що не буде з ними домовлятися щодо вирішення цієї ситуації. Таким чином, скоївши адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 фактично намагалася його вирішити позазаконними методами, що є неприпустимим.

З відео запису також убачається, що, особисто ОСОБА_1 зазначає працівнику поліції, що випила пляшку пива та просила її відпустити. Вказує, що сіла за кермо, оскільки вважала, що доїде до дому, оскільки почувала себе добре (у контексті того, що невеликий стан алкоголю на неї зовсім не вплинув).

Також, у подальшому, на запису видно (02.58.20) як ОСОБА_1 зазначає, що я доїхала додому, хочу спати, проїхала лише 500 метрів.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме, відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно абз. 1, 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що відповідальність за ст. 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись (згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008 року).

Доводи ОСОБА_1 та її захисника щодо закриття справи суд вважає непереконливими.

Доводи ОСОБА_1 про те, що їй не роз`яснювалися її права суперечать матеріалам справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, де у графі щодо роз`яснень відповідних прав стоїть підпис ОСОБА_1 (див, наприклад, постанови Київського апеляційного суду у справах № 33/824/436/2022 , №359/9091/20).

Доводи щодо порушення порядку освідування також не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 відмовилася від проходження такого.

Крім того, маючи дійсне посвідчення водія та здававши відповідний екзамен, презюмується, що особа має у повному обсязі знати Правила дорожнього руху.

Так, як зазначено у ПДР водій транспортного засобу, як учасник дорожнього руху, відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цим Правил, зокрема, й тих, які зобов`язують водіїв виконувати вимоги поліцейських. Пунктом п. 2.5 ПДР України передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що їй не було зрозуміло, які дії вимагаються від неї працівниками поліції, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого убачається, що поліцейські пропонували водієві неодноразово пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо посилання на те, що поліцейські не роз`яснили процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння, то суд зауважує, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 відмовилася виконувати вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відтак поліцейські не роз`яснювали їй порядок проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у закладі охорони здоров`я. Відповідно до вимог чинного закону поліцейський не зобов`язаний роз`яснювати водієві порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння (див. постанову Київського апеляційного суду у справі № 33/824/799/2021).

Що стосується того, що відеозапис не є безперервним, то суд вважає, що вказане не заслуговує на увагу, оскільки на ньому зафіксована суть адміністративного правопорушення, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження освідування, що висловлена була нею неодноразово. Тобто, такі доводи є формальними, оскільки ці відеозаписи містять в собі обставини, які мають значення для справи, і наявність цих обставин спростовано не було, а їх переривання у даному разі жодним чином не свідчить про недопустимість цих відеозаписів як доказів, оскільки вони дають можливість встановити як обставини події, так і причетність особи, що притягається до адміністративної відповідальності, до даного правопорушення. (аналогічний висновок див. постанови Київського апеляційного суду №№ 757/13402/21, 755/16338/21, 357/6001/21, 756/13270/21).

Розбіжність у часі щодо вчинення правопорушення та часом, зазначеним у протоколі, не може бути тим фактом, що ставить під сумнів вчинення самого адміністративного правопорушення, тим більше, що така розбіжність є невеликою. Тим більше, фактично ОСОБА_1 не заперечує обставин викладених у протоколі та зафіксованих на відео запису за її участю (аналогічні висновки у постанові Київського апеляційного суду у справі №359/9087/20).

Також, доводи ОСОБА_1 про те, що вона не знала, що ведеться відеофіксація, спростовуються самою відеофіксацією, з якої убачається, що працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 про таку фіксацію (час 02.56:50). Особисто ОСОБА_1 стояли спиною до працівників поліції та зазначила, що вона не бажає повертатися до них, оскільки у останніх є камера.

Треба відмітити, що ОСОБА_1 ознайомилася із наданим їй протоколом про адміністративне правопорушення щодо неї, виклала в протоколі свої пояснення так, як вважала за необхідне, будь-яких зауважень щодо дій працівників поліції не зазначила. Факту керування транспортним засобом не заперечила ані у поясненнях у протоколі, ані на місці оформлення матеріалів, що підтверджується відеозаписом.

Відсутність у матеріалах справи направлення на проведення огляду не є підставою для визнання незаконними дій поліцейських, пов`язаних із виявленням та фіксуванням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння. За умови відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що було зафіксовано поліцейським за допомогою нагрудної відеокамери, поліцейські позбавлялися обов`язку видавати відповідне направлення. Це узгоджується із Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого або сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17.12.2008 р. № 1103, а саме, з положеннями пунктів 6 та 8 Порядку, відповідно до яких направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду.

Не може суд погодитися також з доводами щодо провокації зі сторони працівників поліції. Загалом, суд бажає окремо зупинитися на оцінці цього. Як убачається з відеозапису, працівники поліції розмовляли з ОСОБА_1 спокійно, ввічливо, без жодного тиску. На відміну від цього, ОСОБА_1 пропонувала спочатку вирішити ситуації іншим шляхом, а після відмови працівника поліції від запропонованого, стала роздратованою, поводила себе зухвало, нецензурно висловлюючись у бік працівників поліції.

На думку суду, така поведінка ОСОБА_1 загалом не відповідала загально прийнятим нормам у цивілізованому суспільстві.

Крім того, ОСОБА_1 вчинила правопорушення вночі, під час дії комендантської години, що не могла не розуміти, тим самим умисно порушуючи встановлені обмеження під час введення воєнного стану. У судовому засіданні ОСОБА_1 не змогла пояснити чому вона перебувала на вулиці та які поважні причини її змусили порушити комендантську годину.

Порушення формальностей, на які звертає увагу захисник, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Верховний Суд (постанова від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18) зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

Суд в цій справі вважає такий підхід, сформований ВС, правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.

Тим самим, в сукупності підстави наведені ОСОБА_1 для визнання доказів недопустимими не є слушними, оскільки не було установлено істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження.

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки остання відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Строки притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У цій ситуації суд ураховує обставини, визначені ст. 33 КУпАП, обставин, які б обтяжували чи пом`якшували відповідальність не встановлено, і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню її вини, необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, ч.1 ст.130, 251, 252, 283-285, 307-308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 496 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Суддя Ріхтер В.В.