Справа № 583/1203/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Яценко Н.Г., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Кудіна О.М., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення разом з матеріалами, що надійшли від Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

14.11.2022 до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 08.10.2022 о 14.00 годині по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство щодо своєї доньки ОСОБА_2 , а саме в ході сварки, яка виникла на побутовому ґрунті, ображала її нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнала та пояснила, що сімейні сварки між нею і донькою виникають часто, через які ОСОБА_1 вимушена викликати працівників поліції. 08.10.2022 між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_2 в черговий раз виникла сварка через те, що донька на власний розсуд господарює в будинку, який належитьОСОБА_1 . Під час сварки саме потерпіла ображала свою матір ОСОБА_1 нецензурною лайкою, застосовувала до неї фізичну силу, через що ОСОБА_1 викликала працівників поліції.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 у судовому засідання просив провадження у даній справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому захисник пояснив, що на даний час ОСОБА_2 разом з сім`єю насильно вселилися до будинку своєї матері ОСОБА_1 , вони не дають їй користуватися вказаним житловим будинком, застосовують щодо ОСОБА_1 фізичне насилля. ОСОБА_1 вимушена викликати працівників поліції для власного захисту. Захисник зазначив, що дільничний інспектор поліції в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , зробив лише припущення щодо нанесення шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 в результаті сварки за участю ОСОБА_1 .

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 08.10.2022 працівників поліції вона не викликала. В цей день потерпіла разом зі своєю свекрухою ОСОБА_4 білила кухню в будинку своєї матері ОСОБА_1 , в якому вона на даний час проживає разом з чоловіком та дітьми, оскільки можливості проживати окремо вони не мають. ОСОБА_1 повернулася додому та почала сварку через те, що їй не сподобалася побілка кухні, вона почала кричати та ображати ОСОБА_2 нецензурною лайкою. Після цього потерпіла виштовхала ОСОБА_1 з приміщення кухні. ОСОБА_2 зазначила, що в результаті висловлювань нецензурною лайкою ОСОБА_1 було завдано шкоди її психічному здоров`ю, погіршилося самопочуття.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка доводиться свекрухою потерпілій ОСОБА_2 , суду пояснила, що її невістка ОСОБА_2 попросила її допомогти в прибиранні кухні в будинку її матері ОСОБА_1 , в якому потерпіла на даний час проживає разом з родиною. 08.10.2022 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 білили кухню в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як додому повернулася ОСОБА_1 та спровокувала сварку, в ході якої скидала на підлогову речі ОСОБА_4 . Потерпіла намагалася заспокоїти матір ОСОБА_1 попросила її вийти з кухні, при цьому ОСОБА_2 фізичної сили до ОСОБА_1 не застосовувала.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушенняніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Положеннями ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушенняадміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає настання відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

За приписами ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З пояснень, наданих ОСОБА_5 вбачається, що 08.10.2022 між нею та ОСОБА_2 виникла сімейна сварка на ґрунті тривалих конфліктів через спільне проживання у будинку, що належить ОСОБА_5 на праві власності. Разом з тим, потерпіла ОСОБА_2 підтвердила в судовому засіданні, що дійсно висловлювалася нецензурною лайкою на адресу своєї матері ОСОБА_6 та виштовхувала її з приміщення кухні, в будинку належній останній.

Покази свідка ОСОБА_4 суддя оцінює критично, оскільки вона є зацікавленою особою, між нею та ОСОБА_2 склалися приязні, теплі родинні відносини. Крім того, між ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_2 існує триваючий сімейний конфлікт, в якому свідок ОСОБА_4 , розділяє позицію своєї невістки ОСОБА_2 .

Інших доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення суд не надано. При цьому протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не може буди єдиним доказом вчинення правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , прихожу до висновку, що сам лише факт існування між сторонами конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Дії ОСОБА_5 були направлені на захист власного спокою, а тому в її діях відсутній умисел вчинити насильницькі дії щодо ОСОБА_2 .

Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.

Під всебічним, повним та об`єктивним з`ясуванням всіх обставин справи необхідно розуміти максимально повне дослідження події, яка відбулась, шляхом відібрання пояснень у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, залучення свідків та вчинення інших необхідних процесуальних дій.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Вказана практика Європейського суду з прав людини в повній мірі відповідає Конституції України, статтею 62 якої визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено ч.2, п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку; кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч.1 ст.7 КУпАПніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттюу разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вирішуючи справу в межах складеного протоколу у відповідності до положень ст.ст.254, 279 КУпАП приходжу до висновку, про недоведеність вини ОСОБА_1 , оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, зазначені упротоколі про адміністративне правопорушення, а тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу і події правопорушення, оскільки її винуватість винність не доведена сукупністю наявних у справі доказів.

Керуючись ст.ст. 173, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко