Провадження № 3/127/3446/22
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2022м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів, на яку призначений 19.07.2021 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 185.

Під час проходження військової служби, зокрема при виконанні обов`язків військової служби, у відповідності до статей 11, 13, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України капітан ОСОБА_1 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, утримуватися від негідних вчинків та стримувати інших від їх вчинення, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям і злочинам серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, встановлювати такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України, піклуватися про збереження свого здоров`я та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, після продовжень воєнний стан діє по теперішній час.

Згідно з вимогами пунктів 1, 3 частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

24.02.2022 ОСОБА_2 видано наказ та доведено до кожного підлеглого військовослужбовця щодо цілодобової заборони вживання алкогольних та наркотичних речовин упродовж усього періоду дії воєнного стану з метою підтримання постійної боєздатності та готовності кожного військовослужбовця до виконання завдань військової служби у будь який момент за виникненням службової необхідності.

Проте, ОСОБА_1 , нехтуючи вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, близько 22.00 год. 21.05.2022, перебуваючи у гостях у м. Вінниці по вул. Київській, вжив алкогольний напій з вмістом етилового спирту у кількості 0,5 л.

В подальшому, через деякий проміжок часу ОСОБА_1 направився додому, та був зупинений нарядом патрульної поліції із явними ознаками алкогольного сп`яніння. Після складання протоколу адміністративного затримання ОСОБА_1 був доставлений до Центру терапії залежностей «Соціотерапія» у м. Вінниці, де останній відмовився від освідування на стан алкогольного сп`яніння, хоча мав його явні ознаки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що 21.05.2022 біля 22-ї год. він у стані сп`яніння не перебував. В суботу зранку він до обіду був на роботі, а потім займався своїми справами. Ввечері до нього зателефонувала колега, яка поверталась з відрядження зі Львова і попросила її зустріти та завезти речі до неї додому. Він біля 22-ї год. поїхав та зустрів її біля автозаправки по Хмельницькому шосе в м. Вінниці, після чого завіз її до неї додому і допоміг занести речі. Наступного дня в неділю зранку він вже був на службі.

З п`ятниці на суботу в нього виникло непорозуміння з працівниками ВСП, які звинувачували його у тому, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, але це зовсім інша подія, ніж зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 21.05.2022 вона поверталась з відрядження зі Львова попутним транспортом. Її підвезли до заправки по Хмельницькому шосе в м. Вінниці, до цього вона зателефонувала до ОСОБА_4 і запитала, чи зможе він її зустріти та підвезти додому, оскільки у неї були важкі речі. ОСОБА_5 погодився, зустрів її та завіз додому. Він не був у стані сп`яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , показання свідка ОСОБА_3 , думку захисника Стахова Д.С., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу ВО Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», та Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію»

Згідно з вимогами частин третьої та восьмої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» регламентовано, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, а відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 затвердженого Законом України № 2102 -IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року продовжено строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений Законом України № 2212-IX від 21.04.2022. Відповідно до Указу Президента України № 314 від 17.05.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року на 90 діб. Зазначений Указ затверджений Законом № 7389 від 18.05.2022.

Згідно з вимогами статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який затверджений Законом України К548-ХІУ від 24 березня 1999 року, військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки.

Відповідно до вимог статті 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Вінницькому районному центрі комплектування та соціальної підтримки на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів. Зазначені обставини ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні не заперечували. Також зазначена обставина підтверджується витягом з наказу т.в.о. начальника Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Гартель П. № 105 від 02.09.2021 та витягом з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_6 № 107 від 19.03.2022.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суду надана копія довідки КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР» № 0950 від 21.05.2022 (далі Довідка), відповідно до якої 21.05.2022 о 03.15 год. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 та його захисник у судовому засіданні зауважили, що обставини, які викладені у довідці, мали місце 21.05.2022 о 03.15 год., а протокол про адміністративне правопорушення складений щодо обставин, які мали місце 21.05.2022 о 22.00 год. Саме тому, на переконання ОСОБА_1 та його захисника, зазначена довідка не може бути покладена в основу підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Оцінюючи зазначені доводи ОСОБА_1 та його захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці зазначав, допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У справі «Коробов проти України» (рішення від 21.07.2011) ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

ЄСПЛ також у наведених рішеннях зауважував, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно з частиною другою статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, відповідно до якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зокрема, відповідно до приписів статті 254 КпАП, розташованої в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні посилались на те, що відомості, які є предметом судового дослідження на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, та відомості, які зафіксовані у Довідці, мали місце в різний час, а саме Довідка складена значно раніше, ніж відбулись події, щодо яких складений протокол про адміністративне правопорушення. Зазначені твердження ОСОБА_1 та його захисника, як слідує з наданих суду матеріалах справи, знайшли своє підтвердження, тому суд вважає їх слушними. При цьому суд враховує, що свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що 21.05.2022 біля 22-ї год. ОСОБА_1 підвозив її додому. Докази, які б спростовували зазначені твердження свідка ОСОБА_3 та показання ОСОБА_1 у цій частині, суду не надані.

Згідно зі статтею 245 КпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт перебування ОСОБА_7 21.05.2022 о 22.00 год. у стані алкогольного сп`яніння. Саме тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 172-15, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя