П О С Т А Н О В А

30.05.2022 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду

Вінницької області Шепель К.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання постанови судді Жмеринського міськрайонного суду від 23 квітня 2020 року у справі №130/351/20 щодо притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб, - такою, що не підлягає виконанню -

у с т а н о в и в :

23 квітня 2020 року суддею Жмеринського міськрайонного суду винесена постанова, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладене на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб.

23 травня 2022 року ОСОБА_1 звертається до суду із заявою про визнання цієї постанови такою, що не підлягає виконанню через застосування давності виконання.

У своїй заяві вказує, що в судовому засіданні 23 квітня 2020 року присутній не був та про існування такої постанови раніше не знав. Працівники Жмеринського відділу поліції 19 травня 2022 року повідомили йому, що мають на виконанні дану постанову та у разі не звернення його до суду із заявою, змушені будуть його заарештувати. Тому, він і звертається до суду та просить звільнити його від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, накладеного постановою Жмеринського міськрайонного суду від 23 квітня 2020 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи суддя вважає, що заяву слід задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до постанови судді Жмеринського міськрайонного суду від 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн (а.с.36).

Копію постанови направлено ОСОБА_1 27 квітня 2020 року (а.с.37).

Начальнику Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Присяжнюку А.В. 12 травня 2020 року направлено розпорядження про виконання постанови, що набрала законної сили (а.с.39).

До Відділу ДВС Жмеринського МУЮ 18 травня 2020 року направлено копію постанови для виконання в частині стягнення судового збору (а.с.40).

7 липня 2020 року начальнику Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Присяжнюку А.В. направлено листа щодо виконання постанови, на який 16 липня 2020 року надійшла відповідь про неможливість виконання постанови через відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання (а.с.41, 42-46).

20 жовтня 2020 року з Жмеринського МВ ДВС надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із примусовим виконанням постанови в частині стягнення судового збору (а.с.48).

З Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області 22 лютого 2021 року до суду надійшла відповідь про неможливість виконання постанови через відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання (а.с.50).

11 травня 2022 року заступник начальника Жмеринського РВП ГУНП Нагорний В.Г. звернувся до суду з листом, у якому просив надати роз`яснення щодо можливості та законності виконання постанови від 23 квітня 2022 року, на який 13 травня 2022 року отримав відповідь (а.с.52, 53).

Порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень детально регламентується розділом V (статті 298-330) КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у стаття 298 цього Кодексу.

Так, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (частини 1, 4 статті 299 КУпАП), а згідно з частинами першою, другою статті 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому, навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно до статті 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (частина перша статті 303 КУпАП).

Провадження по виконанню постанови про застосування адміністративного арешту передбачене главою 32 розділу V КУпАП, а саме на підставі статті 326 постанова про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, а згідно зі статтею 305 цього Кодексу контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється суддею, який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. За наявності обставин, що ускладнюють виконання такої постанови або роблять її виконання неможливим, суддя може відстрочити її виконання на строк до одного місяця (частина перша статті 301 КУпАП).

Звернувши своєчасно до виконання постанову про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту строком 10 діб, суд дотримався в цілому вказаних вимог закону та в подальшому здійснював контроль за правильним і своєчасним виконанням свого рішення, однак невстановлення органом виконання постанови місця перебування ОСОБА_1 призвело до її тривалого невиправданого невиконання.

Законодавством не врегульовано питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді арешту.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП можливе лише за наявності обставин, зазначених у пункті 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) статті 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (стаття 302).

Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді адміністративного арешту, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

Конституційний Суд України у пунктах 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на законодавство України та правові позиції ЄСПЛ, які за певних умов поширюють стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (стаття 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді арешту, для цілей статті 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії статті 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді даної заяви щодо визнання такою, що не підлягає виконанню постанови про накладення адміністративного стягнення, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції), та важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою у Кримінальному кодексі України є стаття 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, згідно з пунктом 1 частини першою цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Враховуючи наведене, давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є арешт згідно з пунктами 8 і 9 статей 51, 60 КК України; пунктом 7 частини першої статей 24, 32 КУпАП).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня її винесення 05 травня 2020 року, і в усякому разі не перевищувати двох років, а тому строк виконання даної постанови закінчився 5 травня 2022 року.

На підставі викладеного суддя вважає, що заяву ОСОБА_1 слід задовільнити, а його від відбування адміністративного стягнення звільнити.

Керуючись статтями 300,303,305, 326 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про визнання постанови Жмеринського міськрайонного суду від 23 квітня 2020 року у справі №130/351/20, такою що не підлягає виконанню задовольнити.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду від 23 квітня 2020 року у справі №130/351/20, визнати такою що не підлягає виконанню.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб, накладеного постановою судді Жмеринського міськрайонного суду від 23 квітня 2020 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

На постанову може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі десяти днів через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ