ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1382/22 Головуючий в 1 інст. Сінєльник Р.В.
Провадження № 33/807/671/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Корсіка Я.І., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Корсіка Я.І. на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 7 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 28.06.2022 року о 14-02 год. в м. Запоріжжя, по вул. Перспективна, 6 водій ОСОБА_1 керував транспортним BMW 320i державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, зафіксовано на боді камеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. Від керування водій відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Корсік Я.І. вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

Наголошує, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є підставою для скасування судового рішення.

Відеозаписи, які наявні в матеріалах справи є недопустимими доказами, оскільки справа не містить відомостей про пристрій, який здійснював запис події та те, що відеозаписи не є безперервними.

Працівники поліції під час події не встановили, що у ОСОБА_1 є ознаки сп`яніння. Таким чином, початок процедури огляду працівниками полії є неправомірною дією. Направлення на огляд в заклад охорони здоров`я має істотні порушення, адже у такому документі зазначена назва неіснуючого закладу охорони здоров`я.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника адвоката Корсіка Я.І., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, дійшов до наступних висновків.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №063544 (а.с.3), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 28.06.2022 року о 14-02 год. в м. Запоріжжя, по вул. Перспективна, 6 керував транспортним BMW 320i державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, зафіксовано на боді камеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. Від керування водій відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР;

- направлення на огляд водія (а.с.5), яким встановлено, що під час події ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився;

- оптичними носіями інформації у вигляді СД-дисків (а.с.8, а.с.40), які містять відеозаписи місця події та якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події дійсно здійснював керування автомобілем та в подальшому його зупинили працівники поліції. Під час спілкування у ОСОБА_1 виявили ознаки наркотичного сп`яніння. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, водій ОСОБА_1 відповів відмовою, що свідчить про порушення вимог п.2.5 ПДР України.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування автомобілем, спростовується відеозаписами події, якими встановлено, що автомобіль марки БМВ д.н. НОМЕР_1 здійснював рух по вулиці Перспективна, 6, що у м. Запоріжжя. Вказаний автомобіль був зупинений працівниками поліції. З відеозапису під найменуванням 2ааб063544 встановлено, що з місця водія вийшов ОСОБА_1 .

Під час події, поведінка ОСОБА_1 не свідчила, що автомобілем керувала інша особа.

Сукупність вказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 під час події здійснював активні та вольові дії щодо керування транспортним засобом, що свідчить про те, що він є суб`єктом за інкримінованим правопорушенням.

З приводу доводів, що відеозаписами не зафіксовано, що ОСОБА_1 мав виражені ознаки сп`яніння, апеляційний суд вважає їх непереконливими, адже у звинувачення йому ставиться відмова від такого огляду, а не здійснення керування в стані сп`яніння.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що під час події працівниками поліції не були оголошені ознаки сп`яніння, оскільки, на думку апеляційного суду, вони є формальними доводами, адже у направленні на такий огляд чітко сформульовані ознаки сп`яніння, які були виявлені під час події у ОСОБА_1 .

Щодо доводів про недопустимість відеозапису події, апеляційний суд зазначає наступне.

Враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи автоматично не можуть визнаватись недопустимими доказами, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, поведінку ОСОБА_1 та його добровільну свідому відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Порушення принципу безперервності відеозапису в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту не заперечує достовірність обставин, зафіксованих на наявному відеозаписі, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки.

Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позиція сторони захисту в справі направлена на намагання казуїстикою тлумачення законодавства спотворити докази, відносно ОСОБА_1 для уникнення останнім справедливого покарання за скоєне протиправне діяння, а тому доводи захисника є безпідставними в цій частині, адже матеріали справи про адміністративне правопорушення беззаперечно і поза розумним сумнівом вказують на винуватість обвинуваченого в інкримінованому порушенні.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини обвинуваченого у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд вказує, що право в суспільстві відображається в поведінці його членів та має вид соціального факту. Встановлені в суспільстві правила поведінки є обов`язковими для всіх членів суспільного життя. За порушення особи встановлених правил поведінки в суспільстві передбачається юридична відповідальність.

Вид і міра покарання за вчинення діяння, передбаченого ст.130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказане обґрунтовується тим, що коли особа перебуває під дією певних речовин, які знижують увагу і швидкість реакції, вона нездатна належно реагувати на особливості дорожньої обставини.

Тобто, життя та здоров`я учасників дорожнього руху залежать від випадку чи трапиться на руху такої особи аварійна ситуація або складна дорожня обстановка, чи ні.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху та має посилену юридичну відповідальність в суспільстві.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення, відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, поведінки під події, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Корсіка Я.І., залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 7 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 332/1382/22