Справа № 308/5741/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою Ігнатенка Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 454,00 гривень.

Відповідно до постанови, - 26.04.2021 року, о 04 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 в смт. Середнє, по вул. Борканюка керував транспортним засобом марки «Рено Мастер», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законодавством порядку, проводився на місці за допомогою спеціального приладу «Драгер ALCOTEST 6810», результат якого становить 0,84%, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що мало місце порушення порядку проходження огляду апелянта на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушенням вимог, передбачених ч. 1 ст. 256 КУпАП та п.9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06.11.2015 року № 1376, а тому такий протокол є неналежним та недопустимим доказом вчинення апелянтом інкримінованого йому правопорушення.

Звертає увагу на порушення безперервності фіксування адміністративного провадження з часу зупинки транспортного засобу і до закінчення процедури оформлення адміністративних матеріалів відносно апелянта.

Вказує, що акт огляду на стан сп`яніння був складений з порушенням вимог, передбачених п. 10 розділу ІІ Інструкції № 1452/735.

Наголошує на тому, що рапорт працівників поліції не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Притягаючи ОСОБА_1 до відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння суд першої інстанції не надав належної правової оцінки поясненням ОСОБА_1 щодо недоведеності належними та допустимими доказами вини апелянта у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що такий однобокий підхід суду першої інстанції до розгляду справ про адміністративне правопорушення суперечить усталеній практиці Європейського суду з прав людини, який у п. 146 рішення у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 наголошує: принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 235673 від 26.04.2021 р. - 26.04.2021 року о 04 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 в смт. Середнє, по вул. Борканюка, керував транспортним засобом марки «Рено Мастер», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законодавством порядку, проводився на місці за допомогою спеціального приладу «Драгер ALCOTEST 6810», результат якого становить 0,84%, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, у тому випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, врегульовано статтею 266 КУпАП.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За ч. 3 цієї ж статті, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З аналізу наведених норм права вбачається, що порядок проведення огляду особи, яка керує транспортним засобом, на стан сп`яніння може бути проведено на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції із використанням спеціальних технічних засобів або у медичному закладі. При цьому, проведення огляду в закладах охорони здоров`я є обов`язковим за умови настання однієї з двох обставин: 1) або незгоди особи на проведення огляду на місці зупинки поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів, 2) або незгода особи з результатами освідчення на стан сп`яніння, яке проведено поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів.

В той же час, порушення права особи, яка керувала транспортним засобом, на проходження огляду на стан сп`яніння саме в закладі охорони здоров`я за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 266 КУпАП, з формуванням висновку про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння виключно на підставі результатів огляду проведених поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів, є неприпустимим, оскільки відповідно до частини 4 статті 266 КУпАП прямо передбачено: огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Поза увагою суду першої інстанції залишилися наступні фактичні обставини, які викликають сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Мало місце порушення порядку проходження огляду апелянта на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Пунктом 5 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р., далі - Інструкція № 1452/735) встановлено: перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Матеріалами справи підтверджується, що працівники поліції зобов`язали апелянта пройти тест на Драгер «ALKOTEST 6810». Однак, в порушення зазначених вимог працівник поліції ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу Драгер «ALKOTEST6810» не проінформував.

З відеозапису (найменування файлу «01747__0029») нагрудної боді-камери поліцейського вбачається, що з наданням ОСОБА_1 приладу, поліцейський лише наказує дути п`ять секунд у наданий прилад, проте порядок застосування такого приладу ОСОБА_1 не роз`яснює.

В той же час, безпосередньо перед тим як працівники поліції зобов`язали ОСОБА_1 дути в аналізатор, останній тільки закінчив курити цигарку (пройшло менше двох хвилин до моменту тестування), тоді як, обов`язковою умовою проходження тесту на Драгер «ALKOTEST 6810», який було застосовано у даному випадку, є те, що при його виконанні слід дотримуватися ряд правил серед яких: досліджувана проба повітря не повинна містити частинок тютюнового диму тому перед проведенням тесту: повинно пройти не менше 2 хвилин після куріння (абзац «а» пп. 2.3.1.1 п. 2.3 Інструкції по експлуатації до «Аналізатора парів етанолу в повітрі, що видихається, «ALKOTEST 6810».

Оскільки, працівники поліції про порядок застосування аналізатора Драгер «ALKOTEST 6810» не проінформували ОСОБА_1 , то апелянт про порядок його застосування для цілей тестування обізнаний не був та, як наслідок, був позбавлений можливості обгрунтовано заперечити про результати тестування, отриманні з порушенням порядку застосування самого приладу, що впливає на достовірність його показників.

Інструкцією по експлуатації до «Аналізатора парів етанолу в повітрі, що видихається, «ALKOTEST 6810» передбачено, що до комплекту аналізатору входить мундштук змінний (п. 1.3.2); для виконання видиху в аналізатор використовуються змінні одноразові поштучно упаковані пластикові мундштуки (п. 1.4.9); для відбору проб повітря в автоматичному і ручному режимі використовуються змінні одноразові пластикові мундштуки, результати вимірювань виводяться на дисплей в цифровому вигляді (п. 1.4.12); для кожного обстежуваного необхідно використовувати новий одноразовий мундштук (п. 2.1.3).

За змістом пункту 2.2.7 цієї Інструкції по експлуатації, порядок встановлення мундштука, перед проведенням тестування, передбачає необхідність вчинення ряду дій, зокрема: відкриття упаковки (з гігієнічних міркувань не знімати упаковку з ділянки, що контактує з ротом, поки мундштук не буде правильно встановлений в аналізатор); направлення мундштуку по діагоналі (рифленої стороною вгору) по направляючому жолобку до упору і втиснення мундштуку в тримач; повне знімання упаковки.

При цьому, підпунктом 2.3.1.2 пункту 2.3 Інструкції по експлуатації, який передбачає порядок роботи аналізатора «ALKOTEST 6810» прямо передбачено необхідність використання саме нового мундштука.

В порушення наведених вимог інструкції по експлуатації аналізатора Драгер «ALKOTEST 6810» працівниками поліції перед проходженням ОСОБА_1 тесту на драгер нового одноразового мундштука, який був би розпакований та встановлений на прилад у присутності апелянта безпосередньо перед проходженням тестування, на прилад Драгер «ALKOTEST 6810» встановлено не було. Працівник поліції, діставши із багажного відділення свого службового автомобіля газоаналізатор Драгер «ALKOTEST 6810», не заміняючи мундштука, включив та надав його апелянту для проходження тесту. Із відеоматеріалів з нагрудної боді-камери поліцейського (найменування файлу: 01747__0029) вбачається, що працівник поліції тримає в руках прилад Драгер із встановленим мундштуком, який упаковки на собі не містить.

Не будучи обізнаним про порядок застосування приладу Драгер «ALKOTEST 6810», апелянт пройшов тест на приладі, на якому мундштук замінено не було.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Оскільки в даному випадку було порушено порядок проходження огляду апелянта на стан сп`яніння, то наявний у справі Чек із приладу Драгер ALKOTEST 6810», який судом першої інстанції помилково прийнято до уваги, є неналежним та недопустимим доказом. З цих мотивів, Чек із приладу Драгер ALKOTEST 6810», будучи недопустимим доказом, не міг бути використаний судом першої інстанції при прийнятті процесуального рішення по даній справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КПК України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу поліції МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан такого сп`яніння.

Проте ніяких даних про тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем, внаслідок підозри у знаходженні його у стані алкогольного сп`яніння, тобто належне виконання цих вимог закону, як протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 235673 від 26.04.2021 року, так і матеріали адміністративної справи не містять.

Отже, ОСОБА_1 після складення зазначеного протоколу міг без будь-яких перешкод продовжити реально керувати транспортним засобом.

Також у випадку виявлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, у відповідності до ст. 265-1 КУпАП та пунктів 1,2 розділу XII Інструкції № 1395 працівники поліції повинні були б або вилучити посвідчення водія у ОСОБА_1 , або скласти постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу за непред`явлення працівникам поліції посвідчення водія за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Проте, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 235673 від 26.04.2021 р., жодні документи (в т.ч. посвідчення водія) не вилучалися, тимчасовий дозвіл на право керування не видавався. Також у матеріалах справи будь-яка інформація про винесення працівниками поліції відносно ОСОБА_1 постанови про накладення штрафу за непред`явлення посвідчення водія, відповідальність, за що передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, відсутня.

Також протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 235673 від 26.04.2021 р. у своїй графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» суб`єкта вчинення адміністративного правопорушення не називає. У відповідній графі протоколу тільки зазначено, що «26 квітня 2021 року о 04 год. 40 хв. в смт. Середнє по вул. Борканюка водій керував транспортним засобом», однак у відповідній графі прізвище, ім`я та по батькові особи, яка керувала транспортним засобом не вказано. Як власне, факт перебування особи-водія у стані алкогольного сп`яніння не встановлено. Сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно певної особи (в даному випадку відносно ОСОБА_1 ) автоматично відповідну особу суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення не робить. Суб`єкт адміністративного правопорушення із зазначенням його ідентифікуючих даних повинен бути вказаний саме у графі «суть учиненого адміністративного правопорушення», де працівники поліції повинні повно відобразити склад адміністративного правопорушення, в т.ч. суб`єкта його вчинення.

Більше того, формулювання суті адміністративного правопорушення, яке наведено у протоколі, можливості беззаперечно, однозначно та поза розумним сумнівом встановити особу, яка саме пройшла на місці тест на драгер та який його результат (у протоколі зазначено тільки показник «0,84» без одиниць виміру) не дає, тоді як доказування вини особи у вчинені певного правопорушення ґрунтуватися на припущеннях не може.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 235673 від 26.04.2021р. час вчинення інкримінованого правопорушення також вказано невірно, адже зазначено, що нібито водій керував транспортним засобом «26 квітня 2021 року о 04 год. 40 хв.». тоді як згідно наявного у справі чеку приладу Драгер 26 квітня 2021 року о «04 год. 32 хв.» вже проводилося тестування на стан сп`яніння, а о «4 год. 45 хв.» складено сам протокол, що факт керування цією ж особою транспортним засобом у зазначений у протоколі час виключає.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 235673 від 26.04.2021 р. вказано про те, що водієм порушено пункт 2.9 Правил дорожнього руху, однак, який саме підпункт цього пункту Правил дорожнього руху порушила особа не конкретизовано.

Вищенаведені недоліки протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 235673 від 26.04.2021 р. у своїй сукупності дають можливість зробити висновок про те, що зміст такого протоколу не відповідає вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП та п. 9 розділу II Інструкція № 1376, а тому такий протокол також є неналежним та недопустимим доказом вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому правопорушенню.

Акт огляду на стан сп`яніння без номеру та без дати, який міститься у справі, складено з порушенням вимог пункту 10 розділу II Інструкції № 1452/735.

Згідно цього Пункту, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі - акт огляду). У свою чергу, із законодавчо встановленої форми Акту огляду, такий містить графу «проведений у зв`язку із виявленими ознаками», де працівник поліції, який проводить огляд, повинен відобразити виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, згідно їх переліком наведеним у пункті 3 розділу І Інструкції № 1452/735 (ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці).

В порушення зазначених вимог, наявний у матеріалах справи Акт огляду на стан сп`яніння, який навіть не містить дати його складання, перелік конкретних ознак алкогольного сп`яніння, які нібито були виявлені у ОСОБА_1 , не відображає.

Тоді як, складання Акту огляду з порушенням вимог Інструкції № 1452/735, в т.ч. без зазначення у ньому конкретних ознак алкогольного сп`яніння, які нібито виявлені у особи-водія, робить такий Акт недопустимим доказом у справі.

Наявні у справі відеоматеріали з реєстратора службового автомобіля та боді- камери працівників поліції, які взяті до уваги судом першої інстанції, критеріям допустимого доказу також не відповідають, оскільки є фрагментарними (не повною версією запису) та безперервного фіксування адміністративного провадження з часу зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 і до закінчення процедури оформлення -адміністративних матеріалів відносно нього не відображають.

Тоді як, пунктом 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (затверджено наказом МВС України - 1026 від 18.12.2018 р.) прямо передбачено: включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходить із ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ігнатенка Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2021 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага