Справа № 130/2495/22
Провадження № 33/801/1004/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Литвина С.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2022 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2022 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 496,20 гривні.

У постанові суду зазначено, що 21.10.2022 о 23:45 год в м. Жмеринка Вінницької області, по вул. Київська, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що наявність складу адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_1 підтверджуються доказами, що містяться у матеріалах справи.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2022 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 21.10.2022 о 23:45 год ОСОБА_1 на прохання товариша переганяв автомобіль, однак на момент зупинки транспортного засобу та спілкування з працівниками поліції, він був тверезий, при цьому з ним знаходились друзі, які перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Також, заявник апеляційної скарги зазначає, що працівниками поліції йому не було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також право на правничу допомогу, протокол про адміністративне правопорушення складено з помилками, в матеріалах справи наявні документи, з якими заявник не був ознайомлений. При цьому, працівники поліції пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 не пропонували, направлення в медичний заклад не видавали.

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що суд першої інстанції не опитав працівників поліції та свідків, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, аудіозапис судового засідання не здійснювався, судом безпідставно прийнято до уваги відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, хоча вони не є належним доказом вини ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній, просив скаргу задовольнити та надав відповідні пояснення.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №243430 від 22.10.2022, 21.10.2022 о 23:45 год в м. Жмеринка Вінницької області, по вул. Київська, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

За змістом п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, встановлений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, за наявністю ознак, передбачає певний алгоритм дій, який визначений статтею 266 КУпАП України та Інструкцією, при цьому медичний огляд проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, в присутності поліцейського.

Також пунктами 6, 7 розділу X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З наведеного слідує висновок, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи слідує, що відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння зафіксовано працівником поліції на спеціальний технічний засіб у відповідності до положень КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.

У даному випадку суд звертає увагу, що відповідно до положень пунктів 1.3 та 2.5 ПДР України водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції пройти в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до статті 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зазначені вище вимоги особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення виконані, зокрема, у ньому чітко вказано суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини щодо керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння також підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи. Із вказаного відеозапису слідує, що гр. ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів у справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є належним та достовірним доказом вини ОСОБА_1 , до уваги судом не приймаються, оскільки вказаний відеозапис є чітким, змістовним та таким, що повністю відтворює хронологію подій, що відбувалися за участю правопорушника та в сукупності з іншими доказами по справі його достовірність не викликає сумніву.

Твердження скаржника про те, що працівники поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не пропонували, направлення в медичний заклад не видавали, є необґрунтованими та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема направленням на огляд (а.с. 3) та відеозаписом з місця події. Крім того, такі доводи спростовуються самим ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, де ним зазначено, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, оскільки він мав підозри, що це може бути зроблено з порушенням.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність технічного запису судового засідання в суді першої інстанції, на увагу не заслуговує, так як нормами КУпАП не передбачено обов`язковості здійснення технічного запису судового засідання під час розгляду справ про адміністративні правопорушення. Крім того, для здійснення фіксації судового засідання в суді першої інстанції ОСОБА_1 мав право звернутися до суду з відповідним клопотанням, однак таким правом не скористався.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи наявні документи, з якими заявник не був ознайомлений, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 мав право ознайомитися з матеріалами справи як в суді першої інстанції, так і під час її перегляду в апеляційному суді.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є обґрунтованим та підтверджується наявними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 243430; актом огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а саме факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Отже, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до вимог статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладаючи на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не врахував факт відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія, а тому безпідставно позбавив його відповідного права, а саме на керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 таким спеціальним правом наділений не був.

Так, згідно з частиною першою статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Статтею 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).

Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з довідкою, виданою Територіальним сервісним центром МВС №0544 у Вінницькій області від 27.12.2022, що міститься в матеріалах справи, гр. ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Згідно з пунктом 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа взагалі його не мала.

Таким чином, з аналізу наведених норм права та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортними засобами, а тому останнього неможливо позбавити такого права.

На вказану обставину місцевий суд при розгляді справи уваги не звернув та помилково наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, при тому, що на ОСОБА_1 , який може бути віднесений до інших осіб, за санкцією частини першої статті 130 КУпАП може бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає зміні в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та вважає за необхідне виключити такий вид стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, і вважати ОСОБА_1 підданим адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень на користь держави, тобто в іншій частині постанова Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2022 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2022 року змінити в частині накладення стягнення, виключивши з резолютивної частини постанови вказівку суду на призначення адміністративного стягнення ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В іншій частині постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук