Номер провадження: 33/813/610/22
Номер справи місцевого суду: 496/765/22
Головуючий у першій інстанції Пасечник М. Л.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
з участю:
секретаря судового засідання Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2022 року,-

в с т а н о в и в:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, шо становить 3655 грн. Звільнено від сплати судового збору.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що:
- з початку проведення медичного огляду на стан спяніння не було роз`яснено вимоги щодо використання приладу «Алкофор»,
- не прийнято до уваги клопотання щодо виклику до суду військовослужбовця, який проводив попередній огляд на стан спяніння, для встановлення законності використання цього приладу,
- представлений військовою частиною НОМЕР_1 до суду сертифікат якості приладу та графік перевірки і наступне технічне обслуговування цього приладу виявляє сумнів у достовірності наданих документів, доступу до документації на момент проведення перевірки взагалі не було. Також не встановлено яким чином закуповувався та потрапив цей прибор до В/Ч НОМЕР_1 ,
- протокол про адміністративне правопорушення складений особою, яка не мала повноваження складати протокол (не має доручення на складання протоколу - в посадових інструкціях не зазначено цих дій),
- засвідчення проводилося у медичній роті В/Ч НОМЕР_1 , а не в цивільній лікарні, згідно КУпАП,
- військовослужбовці, які приймали участь в огляді є підлеглими, тобто зацікавленими особами,
- під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 для ознайомлення жодного документу в остаточному затвердженому виді надано не було,
- не надано копії протоколу про адміністративне правопорушення, яка засвідчена підписом особи відповідальної за цей напрямок роботи,
- судом не прийнято до уваги невідповідність номеру протоколу та акту попереднього медичного стану. З початку року 2150 адміністративних протоколів та 83 медичних оглядів,
- бланки актів попереднього медичного огляду на стан спяніння використовувався не встановленого зразку та роздруковані на особистому принтері, а не в типографії.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.52).

На адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст. 172-20 КУпАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння
тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до п`яти діб.

Відповідно до ч.2 ст. 172-20 КУпАП участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів
тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від п`яти до семи діб.

Відповідно до ч.3 ст. 172-20 КУпАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, -

тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятнадцяти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А0216 № 215 від 25 січня 2022 року ОСОБА_1 притягується до відповідальності за те, що 19 січня 2022 року о 08:00 год. військовослужбовець військової служби за контрактом, штаб-сержант ОСОБА_1 , грубо порушуючи встановлений у збройних силах порядок проходження військової служби, під час шикування особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , перебував з явним ознаками алкогольного сп`яніння, а саме виражений запах алкоголю з порожнини рота. Даний військовослужбовець був направлений до медичної роти військової частини НОМЕР_1 , де за допомогою спеціального технічного засобу «Алкофор 307» вміст проби алкоголю у видихаємому повітрі штаб-сержант ОСОБА_1 було визначено на рівні 1,2 ‰. Таким чином, штаб-сержант ОСОБА_1 виконував свої посадові обов`язки в нетверезому стані під час особливого періоду на території України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП доведена під час судового розгляду справи судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду справи і підтверджується наступними доказами:

- протоколом про військове адміністративне правопорушення серії А0216 № 215 від 25 січня 2022 року(а.с. 3);

- актом попереднього медичного огляду з метою виявлення алкогольного сп`яніння з (а.с. 4);

- сертифікатом калібрування алкотестера «Алкофор 307» (а.с. 5);

- поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а. с. 6-7).

- поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 8-9).

Порядок підтвердження вчинення військовослужбовцями адміністративного правопорушення відповідальність за вчинення якого передбаченого частиною 3 статті 173-20 КУпАП встановлено пунктом 8 розділу ІІ Інструкції з оформлення в національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 23 серпня 2017 року №726, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 вересня 2017 року за № 1166/31034 (далі Інструкція).
Відповідно до пункту 8 розділу ІІ Інструкції за наявності підстав уважати, що військовослужбовець перебуває в стані наркотичного чи іншого сп`яніння, посадова особа не пізніше ніж протягом двох годин направляє його в супроводі двох представників Головного управління НГУ, військової частини для проведення медичного огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, якому надано право проводити такий огляд. За результатами медичного огляду складається відповідний висновок та долучається до матеріалів військового адміністративного правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період в Україні настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18 березня 2014 року наголосив Верховний суд України у постанові від 30.05.2018 у справі № 521/12726/16-ц.
З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема того, що військовослужбовець ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 про те що з початку проведення медичного огляду на стан спяніння не було роз`яснено вимоги щодо використання приладу «Алкофор», а також те, що протокол про адміністративне правопорушення складений особою, яка не мала повноваження складати протокол тощо, оскільки у протоколі про військове адміністративне правопорушення ним не було зазначено незгоди із проведеним тестом, не зазначено будь-яких зауважень до процедури проходження огляду, а також взагалі не було надано доказів на підтвердження своїх доводів.
Крім того, суд бере до уваги визнання ОСОБА_1 того факту, що він скористався порадою свого знайомого з такою ж хворобою та біля 03:00 19 січня 2022 року вживав за територією військової частини пляшку пива 0,5 мл. для прискорення виходу каміння з сечоводу.

З приводу доводів апеляційної скарги, що представлений військовою частиною НОМЕР_1 до суду сертифікат якості приладу та графік перевірки і наступне технічне обслуговування цього приладу виявляє сумнів та з приводу виклику до суду військовослужбовця, який проводив попередній огляд на стан спяніння, для встановлення законності використання цього приладу апеляційний суд сприймає критично, оскільки даним доводам в оскаржуваній постанові надано належну оцінку.
В апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева