Номер провадження: 33/813/411/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Князюка О.В.

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2021 року в адміністративній справі відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення було закрито на підставі ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 09.02.2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, де із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, необ`єктивності розгляду та ненадання належної оцінки наявним у справі доказам ставиться питання про скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2021 року з подальшим вирішенням питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .

При цьому посилаючись на те, що постанова суду першої інстанції була ухвалена з неповним з`ясуванням обставин справи і невірним застосуванням положень КУпАП та висновки суду є невірними, оскільки:

-суд ухвалив не приймати відеозапис від 06.11.2021 року, на якому були зафіксовані події правопорушення через незазначення його у протоколі та через відсутність у протоколі посилань на технічний запис, за допомогою якого було здійснено відеозапис, керуючись постановою Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №524/9716/16-а;

-суд не прийняв до уваги письмові пояснення від неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_1 від 05.11.2021 року, оскільки вони надані за день до події правопорушення - 06.11.2021 року;

-у протоколі не розкрита об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_2 .

Відповідно до адміністративних матеріалів, наданих суду 29.11.2021 року, 06.11.2021 року о 16.30 год. ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, всупереч її волевиявлення примушував її спілкуватися з ним, що спричинило стрес для дитини, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За вказаним фактом відносно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №907490 від 10.11.2021 року за ч.1 ст.173-2 КпАП України, який підписав правопорушник.

04 червня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Терзіанової Катерини Вячеславівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що згідно інформації Головного оперативного управління генерального штабу ЗСУ у ЗМІ та соціальних мережах від 03.06.2022 року рф збільшить ракетні удари по об`єктам Чорноморського узбережжя, що являє загрозу життю і здоров`ю людей у місті Одеса, що підтверджується нанесенням авіа ударів по Миколаївській та Одеській області 03.06.2022 року - 04.06.2022 року.

З огляду на зазначене, у зв`язку з неможливістю явки представника сторони у судове засідання та з метою збереження життя учасників судового процесу просила відкласти розгляд справи.

До судового засідання 06.06.2022 року з`явився ОСОБА_2 та адвокат Грицюк О.О., які заперечували щодо задоволення вказаного клопотання з метою не затягування розумних строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Неявка сторони не є обов`язковою до суду апеляційної інстанції, а тому перешкоди для розгляду справи відсутні. Окрім того, будь-яких обґрунтованих клопотань апелянта щодо відкладення розгляду справи або проведення судового засідання в режимі відеоконференції на адресу суду не надходило.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП встановлені строки перегляду постанови суду першої інстанції відповідно до яких, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи.

Виходячи з вищезазначеного та вимог ст. 294 КУпАП, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності апелянта.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до адміністративних матеріалів, наданих суду 29.11.2021 року, 06.11.2021 року о 16.30 год. ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, всупереч її волевиявлення примушував її спілкуватися з ним, що спричинило стрес для дитини, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За вказаним фактом відносно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №907490 від 10.11.2021 року за ч.1 ст.173-2 КпАП України, який підписав правопорушник.

В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено настання конкретних наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди психічному здоров`ю, внаслідок обставин, встановлених в протоколі про адміністративне правопорушення, хоча, за змістом диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, встановлення і відображення у протоколі наслідків, які утворюють об`єктивну сторону змісту правопорушення, є обов`язковим.

Крім протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого не вбачається наявність об`єктивної сторони та складу такого правопорушення, а також пояснень потерпілої особи, щодо вчинення погроз, інших доказів вчинення таких погроз чи образ матеріали справи не містять.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, грунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Закриваючи провадження у даній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, на підставі положень п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлена наявність в діях ОСОБА_2 обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, його об`єктивної сторони, а саме ознак психологічного насильства.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Доводи викладені в апеляційній скарзі потерпілого були ретельно перевірені апеляційним судом, проте в ході розгляду не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування постанови суду, яка є законною, вмотивованою, такою, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, у зв`язку з чим залишає її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2021 року в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Князюк