ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/570/22 Головуючий в 1 інст. Сінєльнік Р.В.
Провадження № 33/807/290/22 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 27 січня 2022 року о 12 годині 45 хвилин в м. Запоріжжі, на вулиці Скворцова, 230 «а», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом д.н. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд першої інстанції в порушенні вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі.

Вважає, що постанова районного суду була винесена з порушенням вимог ст. 248 та ст. 280 КУпАП, адже суд не повністю з`ясував усі обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки обставинам, які були під час складання протоколу, відносно нього.

Зазначає, що працівники поліції зупинили його, коли він їхав у напрямку вул. Північне шосе, що у м. Запоріжжі та повідомили, що підставою для зупинки стало порушення ПДР України, а саме порушення правил переїзду залізничного переїзду (не дотримано вимоги знаку 2.2 за адресою вул. Скворцова, 236 у м. Запоріжжя).

Він попросив ознайомити його з доказами порушення вимог знаку 2.2 за вищевказаною адресою, але працівником поліції йому було повідомлено, що будь-яких доказів та інших даних з цього приводу у нього немає.

Після вказаного, працівник поліції повідомив, що тоді причиною зупинки є забруднений номер транспортного засобу.

Він з таким обвинуваченням не погодився.

Через деякий час працівники поліції запропонували проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду.

Апелянт наголошує, що пропозиція працівників поліції була необґрунтована, всі попередні дії працівників поліції були незаконними, оскільки не базувалися на правових підставах.

Він відмовився він пропозиції працівників поліції, оскільки вони на місці зупинки вигадували різні підстави для притягнення його до відповідальності.

Крім того, під час цієї події він транспортував зразки мороженої риби з підприємства до Запорізької регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в інтересах роботодавця та часу.

Після чого, працівники поліції пішли до службового автомобіля, потім поліцейський Мрук Г.А. підійшов до нього з відеофіксацією та запитав три рази одне й те саме питання, чи буде він надавати пояснення.

Вважає, що працівники поліції під час події навмисно створили ситуацію для його притягнення до будь-якої відповідальності.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію постанови отримав вже після строку на оскарження.

Постанову районного суду просить скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки апелянт отримав копію постанови лише 5 квітня 2022 року (а.с.17). Зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не вбачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянта, які підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Усталеною практикою Європейського суду з людських прав, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).

Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).

За змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені.

Вказані вимоги закону і усталеної практики захисту людських прав при розгляді адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, виходячи з наступного.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №067761 від 27 січня 2022 року, направлення на огляд, довідку від УПП, рапорт працівника поліції та інші матеріали справи.

Місцевий суд, виходячи з постанови, лише перелічив докази, але не надав їм належної оцінки, не надав оцінки поясненням ОСОБА_1 , які були направленні до суду через засоби електронного зв`язку, розглянув справу без участі ОСОБА_1 , хоча останній висловлював бажання брати участь і захищати свої права, тим самим допустив спрощення розгляду такої категорії справ.

Разом з тим, апеляційний суд при перегляді вказаної справи дійшов до висновку, що вказані докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення, ані окремо по собі, ані в сукупності не свідчать на наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення п. 2.5 ПДР України та інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Місцевий суд належним чином не заслухав позицію сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 інкримінованого порушення.

Для з`ясування всіх обставин справи, апеляційним судом заслухано ОСОБА_1 , який пояснив, що під час події був працівником ТОВ «Альбакон» при виконанні своїх посадових обов`язків менеджеру ЗЄД з митного оформлення транспортував зразки риби з підприємства до державної лабораторії. Співробітники поліції при використанні спеціального сигналу зупинили його, майже біля балки у напрямку перехрестя з вул. Північне шосе.

Поліцейським взводу 1 роти 1 УПП в Запорізькій області повідомив його, що підставою для зупинки стало те, що він недотримав вимоги знаку 2.2 на залізничному перехресті за вулицею Скворцова 236, що у м. Запоріжжі. На вимогу надати докази його вини, працівник поліції сказав вже іншу підставу для зупинки, а саме забруднений номерний знак транспортного засобу, з чим ОСОБА_1 був не згодний, оскільки знак не був забруднений.

Такі заперечення ОСОБА_1 підтверджуються доданим до протоколу відеозаписом, з якого видно, що зображення на номерному знаку є видимим.

За відсутності доказів вищенаведених порушень, працівник поліції запропонував проїхати з ними до медичного закладу для проходження огляду на сп`яніння.

ОСОБА_1 повідомив, що не згодний, оскільки позиція не була обґрунтованою через те, що працівники поліції намагаються за будь-яке порушення притягнути його до відповідальності.

Через деякий час, працівник поліції Мрук Г.А. підійшов до ОСОБА_1 з відеофіксакцію та три рази повторив питання, чи буде він давати пояснення. Після чого, ОСОБА_1 було запрошено до службового автомобіля для підписання протоколу і ознайомлення з ним.

Вважає, що дії працівників поліції були незаконними і такими, що направленні на штучне створення ситуації для подальшого притягнення його до відповідальності.

Апеляційний суд аналізуючи вказані пояснення ОСОБА_1 та матеріали справи вважає, що такі пояснення заслуговують на увагу.

Переглядаючи відеозапис (а.с.7) встановлено, що на ньому відсутні докази, які свідчать про правові причини зупинки транспортного засобу, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Працівники поліції в порушенні вимог ст. 266 КУпАП та відомчої Інструкції МВС України від 09 листопада 2015 року №1452/735 не виявили ознаки наркотичного сп`яніння, а лише на місці за ситуацію припускали, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України. Не роз`яснювали порядок проходження огляду. В порушенні вимог ст. 268 КУпАП не роз`яснили права і обов`язки особи, яка притягається до відповідальності.

Крім того, працівники поліції в порушенні відомчої Інструкції МВС України від 18 грудня 2018 року №1026 не здійснювали фіксування всіх обставин справи: факт порушення водієм ПДР України, що стало причиною для зупинки; виявленні ознаки наркотичного сп`яніння, роз`яснення процедури проходження огляду та вимог ст. 268 КУпАП.

Також переглядаючи відеозапис (а.с.7) встановлено, що працівники поліції ведуть себе нетактовно, звертаються до ОСОБА_1 як « ОСОБА_1 ». Пропозицію ОСОБА_1 показати будь-які докази порушення ним ПДР України працівники поліції ігнорують.

Також встановлено, що перебуваючи в службовому автомобілі працівники поліції виражалися невстановленому статутом Національної поліції формі, відносно ОСОБА_1 ображаючи його честь і гідність, що не може відповідати затвердженим принципам діяльності патрульної поліції.

Відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» встановлено, що працівник поліції повинен знати закони і поважати права, честь і гідність людини, утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

Отже, переглядаючи відеозапис та оцінюючи матеріали справи, в тому числі рапорт працівника поліції не встановлено правових підстав, які визначені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 .

Виходячи із вказаних обставин, пояснень водія ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов до висновку, що водій не порушував вимог п. 2.5 ПДР України, а матеріали справи, які були зібрані під час стадії адміністративного розслідування є сумнівними та такими, що не можуть бути покладені у винуватість ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (правовладдя).

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з людських прав в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з людських прав у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 7, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КУпАП про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у скоєнні за ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 332/570/22