Провадження № 33/824/1990/2022 Суддя в II-й інстанції Ігнатюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю: захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Леляка Я.О., іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та його представника - адвоката Гресіка С.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Леляка Я.О. на постанову судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, 01 грудня 2021 року, близько 09 години, в с. Крюківщина Київської області, керуючи автомобілем марки «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «General Trailers», номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Садова, виїжджаючи на головну дорогу на вул. Балукова, в порушення вимог п. 16.11 ПДР України, не надав дорогу автомобілю марки «Subaru», номерний знак НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі захисника Леляка Я.О. вказано нанезаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Вважав, що визнання вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення із одночасним закриттям провадження у справі є взаємовиключними рішеннями, які суперечать положенням ст. ст. 38, 247, 284 КУпАП. Вказана правова позиція, на переконання захисника ґрунтується на науково-консультативному висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 року. При цьому, постанова судді від 04.07.2022 року, на переконання апелянта не містить мотивованої позиції щодо обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Посилання судді на протокол про адміністративне правопорушення та схему місця ДТП до нього як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, на думку захисника є необґрунтованим, оскільки вказані матеріали не можуть вважатися доказами вини ОСОБА_1 . На думку апелянта, із схеми місця ДТП та фотоматеріалів вбачається те, що маневр автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 будь-яким чином не заважав руху автомобіля марки «Subaru» та не міг бути причиною зіткнення, оскільки фактично здійснив на момент зіткнення маневр виїзду на передбачену смугу руху по вул. Буракова і саме зіткнення відбулося на зустрічній смузі руху. Відсутність порушень ПДР України, на думку захисника підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_2 . Просив постанову скасувати в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вислухавши пояснення:

захисника Леляки Я.О., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та його представника - адвоката Гресіка С.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали її доводи необґрунтованими;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 16.11 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів стверджуються зібраними у справі доказами, зокрема:

поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких, він, виїжджаючи на головну дорогу побачив як водій автомобіля Субару почав «блимати» фарами щоб його пропустити, а в подальшому виникла ДТП з напівпричепом вантажного автомобіля під його керуванням;

поясненнями водія - учасника ДТП ОСОБА_2 щодо обставин ДТП;

протоколом про адміністративне правопорушення від 01.12.2021 року, в частині часу, місця, ідентифікаційних даних транспортних засобів та учасників ДТП;

схемою до протоколу про адміністративне правопорушення, на якій зображене місце ДТП та розташування автомобілів після їх зіткнення;

іншими доказами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення. Оскільки на момент розгляду справи закінчилися передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративних стягнень суддя обґрунтовано, із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП закрив провадження у цій справі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так зібрані у справі докази дають підстави стверджувати про наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_1 вимог п. 16.11 ПДР України та пошкодженням транспортних засобів «Subaru», номерний знак НОМЕР_3 , та напівпричепу марки «General Trailers», номерний знак НОМЕР_2 . Доказів, які би спростовували висновки судді суду першої інстанціях у цій частині матеріали справи не містять.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості рішення судді про визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення із одночасним закриттям провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак, суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на необхідність визнання вини.

Посилання захисника Леляки Я.О. у апеляційній скарзі на науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при ВАСУ від 07.11.2017 року є некоректним, оскільки даний висновок не є джерелом права, а його висновки не є обов`язковими для застосування судами при розгляді справі, у тому числі і про адміністративні правопорушення.

Постанова Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без замовлення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Леляки Я.О. залишити без задоволення.

Постанову Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ігнатюк О.В.