Справа №575/559/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Семенова О. С.
Номер провадження 33/816/55/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 травня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу № 575/559/21 про адміністративне правопорушення за апеляційною ОСОБА_1 на постанову судді Великописарівського районного суду Сумської області від 10.11.2021, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити: за ст. 124 КУпАП - на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, за ч. 1 ст. 130 КУпАП - на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не заповнена графа та не зазначено, на підставі якого саме документу встановлено особу водія, відсутня інформація про роз`яснення йому прав, відсутній його підпис під відповідними графами, у справі не має жодних письмових пояснень вказаних в протоколі свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , до протоколу не додано відеозапису, акту огляду, речових доказів, рапортів поліцейських, інформації про вилучені речі і документи тощо, не зазначений конкретний підпункт п. 2.9 ПДР, який передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП і результат огляду, у протоколі відсутня інформація про місце проведення огляду на стан сп`яніння і за допомогою якого саме приладу. Також відсутні докази зупинки т/з, перебування у стані алкогольного сп`яніння за кермом та докази відсторонення. Розгляд справи за ст. 124 КУпАП відбувся після спливу строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Відсутня постанова про об`єднання в одне провадження справ, у протоколі за ст. 124 КУпАП взагалі відсутня інформація стосовно наявності пошкоджень та заподіяної шкоди. Суддя не з`ясувала всіх обставин справи, не дослідила повно та об`єктивно всіх обставин справи, не проаналізувала докази та не надала їм належної правової оцінки, проявила явну відсутність неупередженості та наявність суб`єктивного ставлення при розгляді справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Постановою судді Великописарівського районного суду Сумської області від 10.11.2021 ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 454,00 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_6 17.07.2021 об 03:10 по вул. Шкільній в смт Велика Писарівка Охтирського району Сумської області керував автомобілем марки ВАЗ 2109, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР. 17.07.2021 об 03:10 по вул. Шкільній в смт Велика Писарівка перед початком руху на автомобілі марки ВАЗ 2109, д. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 не переконався в безпеці руху, внаслідок чого здійснив наїзд на мотоцикл марки «SHNERAY», який був припаркований на узбіччі і який в результаті ДТП отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду відповідно вимог ст. 268, 277-2 КУпАП, ОСОБА_6 в судове засіданні не з`явився і клопотання про відкладення розгляду справи від нього надходило, подав заяву про розгляд справи без його участі, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що не суперечить вимогам КУпАП.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 213837 від 17.07.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_6 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами, а саме:

- роздруківкою результатів тестування «Alkotest Drager 6820», згідно якої показники алкоголю у ОСОБА_6 17.07.2021 о 04:17 становили 2,29 проміле (а. с. 3);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7 , згідно яких 17.07.2021 об 03:10 він перебував на вул. Шкільній в смт Велика Писарівка поблизу кафе «Надія». Біля паркану був припаркований мотоцикл його знайомого, біля якого був припаркований автомобіль ВАЗ 2109, д. н. з. НОМЕР_1 червоного кольору. Коли автомобіль почав рухатися, то здійснив наїзд на мотоцикл. На вигляд водій автомобіля був у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 4);

- письмовими поясненнями інспектора відділу поліцейської діяльності № 1 (с. Велика Писарівка) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області Чекотило Є. М., згідно яких 17.07.2021 приблизно об 03:15 надійшов виклик на лінію «102» про вчинення ДТП по вул. Шкільній біля кафе «Надія» в смт Велика Писарівка. Він у складі групи виїхав на місце пригоди, відео зйомка не проводилася, так як перед цією подією вони виїздили на інше місце пригоди, де проводилася відео зйомка, і акумулятор боді-камери був розряджений. Прибувши на місце події, ОСОБА_6 знаходився біля свого автомобіля марки ВАЗ 2109, д. н. з. НОМЕР_1 , поряд з мотоциклом «SHNERAY». Факту керування автомобілем він не бачив, але ОСОБА_6 не заперечував, що саме він здійснив наїзд на мотоцикл. ОСОБА_6 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, документів ніяких не надав, на пропозицію пройти тест на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння погодився. Результат тесту - алкогольне сп`яніння, від підписання протоколу відмовився у присутності двох свідків;

- показаннями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили, що в їх присутності працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_6 пройти огляд за допомогою газоаналізатора «Alkotest Drager 6820» на стан алкогольного сп`яніння, на що водій погодився, результат тесту - 2,29 проміле.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_7 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ними у його письмовому поясненні обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмове пояснення свідка ОСОБА_7 не є єдиними або ж вирішальними доказом для притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Що стосується відсутності у протоколі та у постанові судді конкретного підпункту п. 2.9 ПДР, то даний факт, незважаючи на те, що має місце, не впливає на принцип юридичної визначеності такою мірою, що протокол про адміністративне правопорушення повинен рахуватись недопустимим чи недостовірним доказом, а постанова судді - незаконною і необґрунтованою, що тягне її скасування, оскільки у вказаних протоколі і постанові викладена чітко і зрозуміло об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто діяння, за вчинення якого ОСОБА_6 як водій т/з притягнутий до адміністративної відповідальності, зокрема за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, що повністю охоплюється одним із підпунктів п. 2.9 ПДР і диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому апеляційний суд враховує і судову практику ЄСПЛ, згідно якої «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку» (п. 31 рішення ЄСПЛ від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення ЄСПЛ від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення ЄСПЛ від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

З огляду на викладене, «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 у вказаній вище частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання про недопустимість доказу необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в даному випадку ОСОБА_6 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими, що узгоджується з усталеною судовою практикою ЄСПЛ.

Що стосується випадку, коли «викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення», то дійсно суддя суду першої інстанції «не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).

Вказана правова позиція ЄСПЛ стосується випадків, коли уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення особи на власний розсуд визначають підпункт пункту чи пункт ПДР або ж у інший спосіб редагують фабулу правопорушення, що не має відношення до фактичних обставин справи, що не мало місця у даній справі. При цьому, як наведено вище, водій чи особа, яка керує т/з, апріорі повинна знати та виконувати ПДР, у тому числі і п. 2.9 ПДР (з наявними у ньому підпунктами), який містить перелік заборон для водія, а фабула правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка викладена у протоколі серії ДПР18 № 213837 від 17.07.2021, відображає всі істотні ознаки цього складу правопорушення.

Зокрема, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_6 вимог п. 2.9 ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Таким чином, наявні у справі докази підтверджують не лише факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, а й дотримання працівниками поліції самої процедури огляду, яка була проведена на місці зупинки т/з, зі свідками подій, що повністю відповідає законодавству України про адміністративні правопорушення, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними і також задоволенню не підлягають.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про невручення копії проколу, оскільки в оригіналі (першому екземплярі) протоколу здійснена відмітка про те, що особа відмовилася від підпису та надати пояснення. При цьому не вручення протоколу, у разі підтвердження цього факту, також не є тим порушенням КУпАП, який унеможливлює притягнення винного до адміністративної відповідальності.

Твердження ОСОБА_6 , що в медичний заклад йому їхати не пропонували, не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Не містить справа і будь-якої інформації про бажання ОСОБА_6 пройти огляд у закладі охорони здоров`я та незгоди його з результатами Драгера і наданими поясненнями свідків у суді першої інстанції.

Не є підставою для звільнення ОСОБА_6 від відповідальності за вчинене правопорушення і той факт, що працівниками поліції не здійснювалась відеозйомка подій, оскільки це є правом особи, уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів, а не її обов`язком, недотримання якого може тягнути за собою визнання певного доказу недопустимим або ж визнання дій/бездіяльності такої особи неправомірними, тому доводи апеляційної скарги і в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. При цьому апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам закону, а саме, у цьому процесуальному документі зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення, конкретний пункт ПДР і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність тощо.

Згідно з приписами ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох і більше правопорушень стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. При цьому процесуальної процедури об`єднання справ про адміністративні правопорушення, рішення судді з цього приводу і оскарження рішення про об`єднання таких справ КУпАП не передбачено, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу також не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а зауваження ОСОБА_6 щодо помилок при заповненні інспектором ПП протоколу про адміністративне правопорушення є дрібними і не суттєвими.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_6 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Разом з тим, дійсно розгляд справи за ст. 124 КУпАП відбувся вже після спливу строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 у цій частині відповідають вимогам закону, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а судове рішення - зміні з цих підстав.

Так, якщо справи відповідно КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді) стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате - підлягає закриттю (ч. 2 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП).

Зважаючи на те, що правопорушення вчинене 17.07.2021, то строк накладення стягнення сплинув 17.10.2021, в той час, як постанова судді суду першої інстанції була ухвалена 10.11.2021, внаслідок чого провадження у справі стосовно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Таким чином, постанова судді відносно водія ОСОБА_6 підлягає зміні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Великописарівського районного суду Сумської області від 10.11.2021 відносно ОСОБА_1 змінити через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права.

На підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи в суді першої інстанції строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

В іншій частині постанову судді Великописарівського районного суду Сумської області від 10.11.2021 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов