ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4862/22 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 33/818/1328/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

19 грудня 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Терещенко К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Валківського районного суду Харківської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2022 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Постановою встановлено, що 08.08.2022 о 21 год. 30 хв. за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 220, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора Drager Alkotest 6810 AR BH-0665, результат огляду 0,99% проміле, під час огляду проводилась безперервна відеофіксація на бодікамеру 471960. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 «А» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2022 року та закрити провадження у справі на підставі п.4 ст. 247 КУпАП у зв`язку вчиненням правопорушення в стані крайньої необхідності.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що з оскаржуваною постановою не погоджується, вважає її такою,що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що судом не всебічно та не повно досліджено докази по справі. Вказує, що судом першої інстанції позбавлено його можливості реалізувати свої процесуальні права надавати пояснення, докази на підтвердження того факту, що в його діях відсутня вина, а отже відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначив, що 24 лютого 2022 року в результаті збройної агресії російської федерації що вчиняється проти України всі мої близькі, хто має право перетнути державний кордон виїхали з міста Харкова. У Харкові в основному залишилися чоловіки. Пояснив, що з ним залишився хлопець його доньки, ОСОБА_2 , разом з яким вони знаходилися вдома та який 08 серпня 2022 року отримав самовправний вивих лівого плеча, в результаті чого відчував нестерпний біль. Кілька разів ОСОБА_2 намагався викликати швидку допомогу для можливості звернення до лікарів за допомогою, однак так як це були часи, коли місто Харків обстрілювалося інтенсивно, кожний день, а бувало, що і кілька разів на день, швидкі не виїжджали. Намагання викликати таксі також не мало успіху, так як час приближувався до комендантської години. ОСОБА_3 скаржився на нестерпний біль та просив допомогти. Отже, в нього не було іншого виходу, як везти його до Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Міщанінова. Зазначив, що на той момент він дійсно випив алкогольні напої, однак він не знав, що буде потреба їхати кудись, це було майже перед початком комендантської години, що починалася об 22-00 в той час. По дорозі їх зупинили поліцейські та склали протокол, на його пояснення вони не реагували, однак викликали швидку допомогу, машина прибула на місце і далі, він та ОСОБА_3 їхали на швидкій. Останньому було надано медичну допомогу. По причині початку комендантської години повернутися додому не можливо було і вони ночували в лікарні. Зазначив, що про все це він надавав пояснення в суді першої інстанції, однак суд не взяв його пояснення до уваги. Більш того не надав можливості допитати свідка, а саме ОСОБА_4 , та не долучив оригінал виписки з лікарні про те, що останній знаходився на лікуванні. Більш того з долученого працівниками поліції відео суд не звернув увагу, що була викликана швидка і що вони їхали на швидкій. Таким чином вказав, що об`єктивно склалися обставини, що унеможливили вибрати інший шлях дій. Крім того, в результаті його дій не було причинено жодної шкоди будь-яким особам, що підтверджується відсутністю інших протоколів або постанов складених в той день на нього за будь-які інші правопорушення. Отже зазначає, що на момент вчинення адміністративного діяння він знаходився у стані крайньої необхідності тому вважає, що провадження у цій справі має бути закрито.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Терещенко К.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, встановлено, що апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення від 08.08.2022 року серії ААД №224012 (а.с.2);

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за результатами огляду у водія ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння, у кількості 0,99% промілле (а.с.4).

- відомостях відеозапису, який міститься в матеріалах справи, на якому зафіксовано факт згоди ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.3).

Як вбачається з тестування на алкоголь від 08.08.2022 за допомогою газоаналізатора «Drager Аlcotest 6810», прилад №ARВН 0665, принтер № ARВН 5311, тест №2208, долученого до матеріалів справи, де вказано результат тесту 0,99 ‰ (а.с.4).

З результатом тестування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, водій ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його власноручний підпис.

Вказані обставини стали об`єктивною підставою для складання працівниками поліції протоколу, відповідно до вимог ст. 254 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити та закрити провадження у справі. Дав пояснення, аналогічні, викладеним доводам в апеляційній скарзі.

Також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Терещенко К.І. підтримала вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити та пояснила, що судом першої інстанції не вірно прийнято рішення, оскільки іншого шляху у ОСОБА_1 , як доставити ОСОБА_2 , який отримав травму плеча, до лікарні самостійно, не було, оскільки скору поміч, яку вони викликали, довго не приїздила. Тому вважає, що ОСОБА_1 це зробив в стані крайньої необхідності. Крім того захисник пояснила, що відповідно до відеозапису, який є в матеріалах справи вбачається, що працівники поліції викликали скору поміч для ОСОБА_2 , яка одразу приїхала.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції задоволено клопотання захисника про допит в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , для надання ним особистих пояснень.

У судове засідання з`явився свідок ОСОБА_2 та був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та за введення суду в оману.

Свідок пояснив, що ОСОБА_1 це його майбутній тесть. Вони знайомі 4 роки. Події 08.08.2022 він пам`ятає. Вказав, що ввечері близько 21.00 год він махнув рукою та отримав травму плеча. Це було за адресою: АДРЕСА_1 , біля помешкання ОСОБА_1 . Вони з ОСОБА_1 викликали скору поміч, дзвонили на номер 103 з мобільного телефону. Зв`язок був поганий але їм вдалося додзвонитися. Скору чекали довго, десь 20-30 хв, але їм вже треба було їхати бо йому було вже дуже погано і не дочекавшись скорої вони поїхали до лікарні. Пояснив, що він звернув увагу на стан ОСОБА_1 , який попереджав його, що був в нетверезому стані. Але на його погляд, він був в нормальному стані. Таксі не викликали, оскільки скоро була комендантська година і таксі вже на виклики не відповідали. Вказав, що вони виїхали і їх одразу зупинили працівники поліції. Також пояснив, що коли працівники поліції викликали швидку для нього, то швидка поміч приїхала одразу і відвезла їх до лікарні, де вони і пробули до ранку.

Суд апеляційної інстанції не ставить під сумнів відомості, зазначені у виписці з лікарні №9661 від 08.08.2022 (а.с.17), з відомостей якої вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на лікуванні з діагнозом самовправний вивих лівого плеча та яка долучена до матеріалів справи. Проте відомості, які зазначені в цій довідці об`єктивно не свідчать про те, що ОСОБА_2 потребував саме невідкладної медичної допомоги. Разом з цим, з доводів апеляційної скарги, а також пояснень ОСОБА_1 , наданих під час апеляційного перегляду постанови вбачається, що ними викликалась швидка допомога. Проте апелянтом не надано об`єктивних фактичних відомостей, які б свідчили про неможливість дочекатись викликану медичну допомогу. Не містить таких відомостей і медична виписка.

Отже, апеляційний суд ставиться критично до доводів апелянта про існування умов крайньої необхідності враховуючи ту обставину, що особа, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наражає на небезпеку себе, пасажирів та інших учасників дорожнього руху.

Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 а тому, апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, а тому, апеляційний суд вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чиним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто він не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України,а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції дотримані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, висновок суду про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 (а) ПДР України є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст. 283, 284 КУпАП, в якій наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Такий висновок суд робить згідно вимогст.252 КУпАП України, де зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенніЄвропейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки, згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першоїінстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційнійскарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков