Справа № 753/9636/22 Головуючий в суді І інстанції - Домарєв О.В.
Провадження № 33/824/3580/2022 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 15 липня 2022 року приблизно о 08 год. 35 хв. по вул. Зарічна, 16 в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора «Drager», який зафіксував перевищення рівню алкоголю у водія із цифровим показником 0,27%о.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. на користь держави.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року скасувати та постановити нову, якою справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що винесена з грубими порушеннями норм процесуального та матеріального права.

Стверджує, що висновок судом першої інстанції зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком не можливо, оскільки апелянт не керував транспортним засобом, про що було зазначено в запереченні, яке було подано апелянтом до суду першої інстанції. Крім того, до суду першої інстанції були надані розгорнуті пояснення, де зазначено чому апелянт не заперечував працівникам поліції.

До того ж, в матеріалах справи наявне відео з нагрудної камери працівника поліції з якого вбачається, що апелянт перебував за межами транспортного засобу, докази, які підтверджували факт керування в справі відсутні.

Також, на переконання апелянта, суд першої інстанції припустився грубої помилки при наданні оцінки доказам, а саме: в постанові вказано, що огляд був проведений о 08 год. 45 хв., однак, на відео з нагрудної камери вбачається, що апелянт пройшов огляд (тест) на стан алкогольного сп`яніння о 08 год. 50 хв. Крім того, результатів після того, коли було зроблено тест, на самому приладі «Drager» апелянт не бачив, і працівники поліції його не показали, до того ж результати тесту відсутні, в тому числі і на відео з нагрудної камери. Апелянт зазначає, що результати проходження огляду на стан сп`яніння, не були продемонстровані працівниками поліції на відео.

Апелянт вважає, що чек з приладу «Drager» до протоколу містить час 08 год. 45 хв., тобто результат, який виник до самого моменту проходження тесту на приладі «Drager» (до моменту проходження так званого тестування). На переконання ОСОБА_1 з цього можна зробити висновок, що результати тесту були виготовлені за певний проміжок часу до того моменту, як апелянт пройшов тест на приладі «Drager», що є недопустимим. Свідки працівниками поліції не залучалися.

Крім того, відео з нагрудної камери є перерваним (09:32), що також не допустимо відповідно до вимог Інструкції, де чітко зазначено про те, що відео повинно бути безперервним.

Вважає, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість апелянта у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, а згідно з ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши доповідь судді,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

У справі яка розглядається, суд апеляційної інстанції у встановлений законом спосіб повідомив сторін про місце, дату і час розгляду справи. Тим самим, він забезпечив останнім розумну можливість представити свою позицію у справі та надати пояснення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України», встановлено, що, відповідно до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про апеляційний розгляд, до суду не з`явився, клопотань про відкладення не направляв, у зв`язку з чим приходжу до висновків про можливість розгляду апеляційної скарги за його відсутності для забезпечення ефективного і здійсненого в розумні строки правосуддя.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.7 глави 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ України за № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до вимог п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з перевищенням допустимої норми алкоголю, тобто перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності достатніх доказів перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не можуть бути взяті до уваги з наступних підстав.

Оцінюючи отримані за допомогою приладу «Drager» результати на предмет їх достовірності, суд враховує, що вказаний огляд був проведений в о 08 год. 45 хв., тобто після виявлення у водія ОСОБА_1 поліцейськими ознак алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано дає суду підстави вважати, що зупинка транспортного засобу відбулася раніше, що пояснює невідповідність, на думку водія, часу проходження огляду та часу складання протоколу.

Крім того, твердження ОСОБА_1 про те, що він був не ознайомлений з результатами огляду на стан сп`яніння після його проходження, не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються наявними доказами.

Так, на відеозаписі, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, зафіксовано, що після ознайомлення із результатами огляду, ОСОБА_1 не висловлював своєї незгоди з результатами цього огляду.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що водій ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив факт ознайомлення і отримання копії протоколу, а також зазначив в протоколі, що не розрахував час та просить віднестись відповідно (а.с.1).

Також, суд враховує, що в матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому ОСОБА_1 висловив свою згоду із результатами цього огляду, та не наполягав на проходженні повторного огляду в медичній установі. (а.с.3).

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків.

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.9 а ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції з порушенням вимог діючого законодавства, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється нормами ст. 266 КУпАП та «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із матеріалів адміністративного провадження при проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейським були застосовані технічні засоби відеозапису, які долучені до матеріалів провадження.

Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, а його автомобіль був в нерухомому стані - також є безпідставними, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відеозаписом, з якого можна дійти до висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Крім того, при перегляді відеозапису з нагрудної камери поліцейських вбачається, що водій не заперечував ані факт керування транспортним засобом, ані факт перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Відтак, на переконання апеляційного суду, в матеріалах справи є достатні та належні докази, які за своїм змістом є логічними й послідовними, та такими стверджується факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та керування у такому стані транспортним засобом.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, то такі на думку суду є безпідставними, так як з постанови суду першої інстанції вбачається, що при винесенні оскаржуваної постанови було враховано всі докази, яка містяться в матеріалах справи та інші обставини, які мали місце в даному випадку.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в судді апеляційного суду не викликає сумнівів, стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, на підставі яких суддею, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Доводи апелянта про незаконність, необґрунтованість постанови судді, неналежність та недопустимість доказів у справі апеляційний суд вважає безпідставними й до уваги не бере.

Враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог закону, відтак, підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко