ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/636/22 Номер провадження 33/814/1469/22Головуючий у 1-й інстанції Оболєнська С.А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Ковжоги Олександра Івановича на постанову судді Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді 30 (тридцяти) годин громадських робіт.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 24.07.2022 року близько 22:00 год. він в АДРЕСА_1 , маючи намір навмисного вчинення дій психологічного характеру, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме вчинив сварку, ображав нецензурною лайкою останню, чим заподіяв шкоду психологічного насильства та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Ковжога О.І., подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року, та закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та винесеною із неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що суддя суду першої інстанції спотворила пояснення ОСОБА_1 , так як він зазначив в судовому засіданні, що він не визнає свою вину, 24.07.2022 року він та ОСОБА_2 не були сім`єю, вона йому не була дружиною, не була співмешканкою та з якою вони не вели спільного господарства.

Крім того, на думку апелянта, в протоколі не вказано, хто така ОСОБА_2 для ОСОБА_1 , та які між ними відносини; пояснення ОСОБА_2 не писала, і дійсно вбачається, що вони заповнені однією особою.

Разом із тим, скаржник зазначає, що обставини домашнього насильства, які описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди здоров`ю ОСОБА_2 .

Крім того, апелянт вважає, що при складанні протоколу не вказано обов`язкового елементу об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме наслідків та зазначених диспозицією ст.173-2 КУпАП, оскільки склад даного правопорушення, є матеріальним, тому відповідальність може наступати тільки у випадку заподіяння шкоди, чи погрози її застосування, однак не у випадку імовірного завдання такої шкоди.

Так, враховуючи наведене вище, апелянт вважає, що суддя поверхово та формально оцінила докази у справі, не дала їм належної правової оцінки, не перевірила їх іншими доказами, а оскаржувана постанова та викладені в ній обставини та висновки явно свідчать про упереджене ставлення судді до ОСОБА_1 , адже оцінка доказів здійснена однобоко та емоційно, із порушенням принципу всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, так як належних та допустимих доказів факту вчинення інкримінованого проступку ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП повинно бути закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки відповідно до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2022 року близько 22:00 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , маючи намір навмисного вчинення дій психологічного характеру, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме вчинив сварку, ображав нецензурною лайкою останню, чим заподіяв шкоду психологічного насильства та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт, суд першої інстанції виходив з того, що фактичне дане адміністративне правопорушення встановлюється та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №055464 від 24.07.2022 (а.с.1), письмовими поясненнями ОСОБА_2 , наданими при складанні протоколу (а.с.3), терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №294463 від 24.07.2022 року (а.с.4).

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитися, з огляду на наступне.

Статтею 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

При цьому, відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п.14 ч.1 ст.1 вказаного закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що самі по собі нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак, із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співмешканцями або особами, які перебували у сімейних відносинах.

Крім того, ОСОБА_3 у судовому засіданні дала вичерпні пояснення, що вона не проживає із ОСОБА_1 , він не є її чоловіком та співмешканцем і спільного господарства вони не ведуть. 24.07.2022 року вона та ОСОБА_1 біля її будинку спілкувалися на підвищеному тоні, погроз чи насильства зі сторони ОСОБА_1 не було. ОСОБА_2 також пояснила, що вона не писала пояснення та не давала їх поліцейським, які у свою чергу сказали їй поставити свій підпис на аркуші паперу. Крім того, працівників поліції вона не викликала, а будь-яких свідків їхньої розмови із ОСОБА_1 не було. Жодних претензій до ОСОБА_1 вона не має.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відповідно до ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для скасування постанови Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Ковжоги Олександра Івановича підлягає задоволенню.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ковжоги Олександра Івановича задовольнити.

Постанову судді Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року скасувати

Постановити нове рішення, яким провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин