Єдиний унікальний номер 448/399/22
Провадження № 3/448/233/22
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

20.12.2022 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., при секретарі судового засідання Керницькій Л.М., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Борисенко В.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з УПП у Львівській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мостиська Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

До Мостиського районного суду Львівської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із протоколу про вищевказане адміністративне правопорушення серії ААБ №259650 від 21.04.2022 року, відомо, що 21.04.2022 року о 02:15 год. по вул.Сахарова, 2 в м.Мостиська Яворівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «AUDI A4 AVANT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у лікаря-нарколога, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер 471896 та 471926; вказано, що такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив, що в зазначений в протоколі день і час не керував автомобілем та не перебував в стані сп`яніння. Перед подією, яка мала місце між ним та поліцейськими, його товариш повернув йому ключі від його ( ОСОБА_1 ) автомобіля на подвір`ї приватного будинку. Саме в той момент, коли сидів в автомобілі на подвір`ї будинку та мав ключі від такого в кишені, на подвір`я заїхав автомобіль з поліцейськими. Такі вийшли зі свого службового автомобіля та стали чіплятись до нього, в подальшому і шарпати його за одяг. Далі під примусом поліцейських сів в службовий автомобіль та разом з ними поїхав в КНП «Мостиська міська лікарня», де лікар проводила його ( ОСОБА_1 ) огляд на стан сп`яніння. В процесі такого огляду він за вказівкою лікаря виконував вправи (ходив по прямій лінії, доторкався до носа і т і.) та продував відповідний прилад. Після проходження ним огляду лікар ствердила, що він ( ОСОБА_1 ) є тверезим, однак не складала документів за результатами проведеного огляду, оскільки поліцейські не хотіли такого висновку, який вона озвучила та забрали від неї направлення. Після проходження ним ( ОСОБА_1 ) огляду на стан сп`яніння в КНП «Мостиська міська лікарня» поліцейські повезли його ще в інший медичний заклад в інший район, зокрема в Городоцьку ЦРЛ. У вказаному закладі охорони здоров`я він ( ОСОБА_1 ) пояснював, що не був водієм, оскільки не керував транспортним засобом, а також не розуміє чому має повторно проходити огляд на стан сп`яніння після проходження такого в КНП «Мостиська міська лікарня». Вважає, що поліцейські діяли неправомірно та безпідставно склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема за «відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Захисник ОСОБА_1 адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні просив суд закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з наступних підстав: ОСОБА_1 заперечує обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №259650 від 21.04.2022р. з тих підстав, що вказане в протоколі не відповідає дійсності та повністю спростовується матеріалами справи та наданим самими ж відеозаписом, що надали поліцейські, на якому безперервно зафіксовано зворотні обставини; санкція ч.1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність для водіїв за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або ж за відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; суб`єктом вказаного правопорушення є водій, яким в розумінні п.1.10 ІІДР України є особа, яка керує транспортним засобом та має посвідчення водія; ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину заперечив та пояснив, що він автомобілем не керував та в той момент, коли до його автомобіля приїхали працівники поліції, він просто сидів за кермом та курив, оскільки перед цим його товариш повернув йому ключі від його авто на подвір`ї приватного будинку, ключі від автомобіля в той момент знаходились в кишені; його показання повністю підтверджуються відеозаписом працівників поліції, на якому видно, що останні рухаються дорогою, потім заїжджають в двір, де автомобіль ОСОБА_1 не рухається, а стоїть з непрацюючим двигуном, тобто будь яких доказів того, що він керував авто працівниками поліції не надано; також із відеозапису слідує, що ОСОБА_1 на протязі всіх двох годин намагається пояснити поліцейським, що він не керував автомобілем, а лише сидів в ньому, на що поліцейські відповідають, що нададуть доказ в суді, хоча такого не надали та в судове засідання, будучи належним чином повідомленими, двічі не з`явились; на його (захисника) переконання, неявка поліцейських в судове засідання зумовлена тим, що такі, вочевидь, не мали би що пояснити та хоч якимось чином виправдати свої нахабні та незаконні дії; із матеріалів справи незрозуміло, яка ж поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, в той час, коли матеріалами відеозапису підтверджено, що його нізащо, без роз`яснення прав та обов`язків заштовхали в поліцейський автомобіль та не хотіли слухати жодних його пояснень; в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ІІДР України, з чим погодитись не можна, оскільки вказаний пункт зобов`язує саме водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння; з відеозапису ж відомо, що на місці стоянки автомобіля ОСОБА_1 поліцейські без складання акту огляду, в якому мали би вказуватись ознаки сп`яніння, в порушення п.5 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015р., де вказано, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки; натомість у ситуації, яка мала місце з ОСОБА_1 , поліцейські одразу, без відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці, силоміць заштовхали його в службовий автомобіль та відвезли його в КНП «Мостиська міська лікарня», де ОСОБА_1 пройшов такий огляд, а не відмовився від проходження такого; відтак, вказана в протоколі відмова не відповідає дійсності, як і той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога; в судовому засіданні була допитана як свідок лікар ОСОБА_2 , яка проводила відповідний огляд ОСОБА_1 в КНП «Мостиська міська лікарня» та така в своїх показаннях ствердила, що ОСОБА_1 був тверезий, про що вона повідомила поліцейських та сказала їм, що саме такий висновок може їм написати, на що поліцейські не погодились; після того як лікар провів огляд ОСОБА_1 в медичній установі поліцейські забрали направлення та повезли його в іншу медичну установу в Городоцьку КЦРЛ, що не передбачено жодним пунктом вказаної вище Інструкції; при цьому в Городоцькій КЦРЛ ОСОБА_1 жодного разу не сказав, що він відмовляється проходити огляд, а навпаки стверджував, що такий огляд вже пройшов. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , який складений з порушенням вимог законодавства, не може вважатися допустимими доказом і бути покладеним в основу доведеності вини особи, яка притягується до відповідальності.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

Так, на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України, а відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку) надано відповідний протокол про адміністративне правопорушення; рапорт інспектора В2Р2Б1 УПП у Львівській області Грицко С.; направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в КНП «Мостиська міська лікарня» від 21.04.2022р.; направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в «Городоцьку центральну районну лікарню» від 21.04.2022р.; письмові пояснення ОСОБА_1 від 21.04.2022р., де такий вказує, що не керував транспортним засобом, однак пройшов огляд на стан сп`яніння в Мостиській лікарні, де лікар не виявила у нього жодних ознак сп`яніння; а також відеозапис, який міститься на СD-диску.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка лікар ОСОБА_2 , попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, пояснила, що вже двадцять три роки працює лікарем в КНП «Мостиська міська лікарня» та неодноразово проводила огляд осіб на стан сп`яніння. 21.04.2022р. у нічний час перебувала на чергуванні в КНП «Мостиська міська лікарня», куди поліцейські привезли на огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , якого вона (свідок) особисто не знає та бачила вперше. При цьому, ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння в КНП «Мостиська міська лікарня», а проходив такий. Спочатку дала особі продути прилад «Алконт», який був без повірки та трохи не коректно працював. Однак, ОСОБА_1 кілька разів продував такий. Поліцейські хотіли, щоб особа продула ще їхній прилад «Драгер», який вони принесли зі службового автомобіля, однак ОСОБА_1 відмовлявся продувати даний прилад, мотивуючи це тим, що вже продував прилад «Алконт». Дальше вона (свідок) проводила огляд ОСОБА_1 по інших ознаках, по зовнішньому вигляду, поведінці, мовній здатності, руховій сфері і т.ін. Запаху алкоголю від ОСОБА_1 вона (свідок) не чула, ОСОБА_1 справно виконував усі вправи, які вона (свідок) йому озвучувала. Точно визначити стан особи їй (свідку) було важко, однак на її переконання ОСОБА_1 був тверезий. Відповідно, вона сказала поліцейським, що за результатами огляду ОСОБА_1 вона (свідок) дасть висновок, що такий є тверезим. У відповідь поліцейські забрали від неї направлення на огляд ОСОБА_1 та ствердили, що повезуть його ще на огляд у Городоцьку центральну районну лікарню. У зв`язку з тим, що поліцейські забрали направлення та повезли особу в інший заклад, вона (свідок) не робила жодних записів про проведення нею огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Судом переглянуто та досліджено відеозаписи щодо подій, які містяться в матеріалах справи (відеозаписи з нагрудної камери 471896 та нагрудної камери 471926). З відео файлів вбачається наступне: 21.04.2022р. о 02.15 год. поліцейські їдуть на службовому автомобілі дорогою та заїжджають на подвір`я, де стоїть автомобіль; поліцейські підходять до автомобіля, двигун якого не заведений; в автомобілі сидить ОСОБА_1 та на вимогу поліцейських такий пред`являє документи; на запитання поліцейських чи такий вживав алкогольні напої, ОСОБА_1 відповів, що таких не вживав, що він ( ОСОБА_1 ) сидить в автомобілі, на якому попередньо ніде не їхав та вони (поліцейські) за ним не їхали, він транспортним засобом не керував та відповідно не порушував жодних правил дорожнього руху; поліцейська говорить, що на її думку від ОСОБА_1 чути запах алкоголю та пропонує йому продути прилад «Драгер», на що ОСОБА_1 відповідає, навіщо йому продувати даний прилад, якщо він не керував транспортним засобом та не був водієм; далі інший поліцейський говорить «давай його на больнічку» та схвативши за верхній одяг заштовхує ОСОБА_1 в службовий автомобіль; на прохання ОСОБА_1 дозволити йому зачинити свій автомобіль поліцейські не реагують; в службовому автомобілі поліцейський, демонструючи зброю (автомат), не дозволяє ОСОБА_1 користуватись мобільним телефоном, зокрема звертається до нього з такими фразами «руки поклав на кишені, телефон поклав і не відсвічуєш»; під час руху в службовому автомобілі ОСОБА_1 постійно стверджує, що не керував транспортним засобом, а поліцейські за ним не слідували та його не зупиняли; дальше, заблокувавши двері в службовому автомобілі, поліцейські привезли ОСОБА_1 під приміщення КНП «Мостиська міська лікарня» та виписали направлення; в приміщенні лікарні ОСОБА_1 стверджує, що не керував транспортним засобом, а автомобіль був припаркований на подвір`ї, ключів в замку запалення не було, а він взагалі не вживав алкоголю; далі ОСОБА_1 у медичному закладі в присутності лікаря кілька разів (п`ять разів) продуває прилад «Алконт», який показував результати 0,00 проміле; під час продуття ОСОБА_1 в лікарні засобу «Алконт» поліцейський постійно коментує роботу вказаного засобу, порівнюючи такий з іншим приладом «Драгер», в тому числі пропонує лікарю використати саме їхній прилад «Драгер», яким користуються вони (поліцейські) та якого поліцейська принесла з їхнього службового автомобіля; ОСОБА_1 відмовляється продувати прилад «Драгер», мотивуючи тим, що вже продував технічний засіб «Алконт», який йому надав лікар; в приміщенні КНП «Мостиська міська лікарня» після обстеження за допомогою спеціального технічного засобу, ОСОБА_1 виконував ряд вказівок лікаря: ходьбу по лінії, виконував точні рухи, в тому числі пальце-носову пробу; за результатом обстеження ОСОБА_1 лікар КНП «Мостиська міська лікарня» стверджує, що дасть висновок, що ОСОБА_1 є тверезим; натомість поліцейські словесно переконують та спонукають лікаря написати інший висновок, зокрема такий, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; ОСОБА_1 обурюється такою поведінкою поліцейських, зазначаючи, що «навіщо він тоді приїхав в лікарню та все це робив у лікарні, зокрема продував технічний засіб та інше», якщо поліцейські хочуть оформити його поведінку як «відмову від проходження огляду на стан сп`яніння»; поліцейські не погоджуються з озвученим висновком лікаря КНП «Мостиська міська лікарня», забирають звідти направлення та виводять ОСОБА_1 ; дальше поліцейські службовим автомобілем везуть ОСОБА_1 в інший медичний заклад, розміщений в іншому районі, - зокрема в Городоцьку центральну лікарню; по дорозі слідування ОСОБА_1 в черговий раз стверджує, що не керував транспортним засобом, а поліцейський стверджує що у них є відео, де «з перших секунд видно, що він ( ОСОБА_1 ) керує автомобілем» та що дане відео вони нададуть суду; в приміщенні Городоцької центральної лікарні поліцейські виписують ще одне направлення на огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного чи іншого сп`яніння; в приміщенні Городоцької лікарні поліцейська розповідає лікарю обставини попереднього проходження ОСОБА_1 огляду в КНП «Мостиська міська лікарня», в тому числі зазначає, що в попередньому медичному закладі після продуття ОСОБА_1 приладу такий показав результат 0,06 проміле, а чому лікар Мостиської лікарні не дав висновку за результатами проведеного огляду їй не відомо; при цьому поліцейська стверджує лікарю Городоцької ЦРЛ, що обоє батьків ОСОБА_1 є лікарями; далі лікар Городоцької ЦРЛ роз`яснює поліцейським, яку поведінку особи, на його погляд, слід розцінювати як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а яку «як проходження такого огляду»; в приміщенні Городоцької центральної лікарні ОСОБА_1 пояснює лікарю, що не відмовлявся від проходження огляду, а вже проходив огляд на стан сп`яніння в КНП «Мостиська міська лікарня» та не розуміє необхідності в повторному огляді, відповідно і не буде повторно проходити такий огляд; о 04.00 год. поліцейські починають процедуру оформлення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

За клопотанням захисника-адвоката Борисенка В.В., з метою повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи, судом двічі викликався поліцейський Гриценко С. як особа, якою складено протокол про адміністративне правопорушення щодо обставин вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення, однак такий, будучи належним чином повідомленим, в судові засідання не з`являвся на не скеровував на адресу суду будь-яких інших доказів.

ІV. Застосоване судом законодавство.

Керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Виходячи з положень ст.7 КУпАП забезпечення законності при застосуванні заходів адміністративного примусу передбачає не тільки наявність законних підстав для застосування адміністративного стягнення, але і дотримання встановленого законом порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи і громадян, па встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в її вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність особи за вказаною статтею настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, об`єктивна сторона ч.1 ст.130 КУпАП характеризується такими діяннями: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів та 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015року за №1452/735 (надалі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року (далі-Порядком).

Згідно з вимогами ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Отже, відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП, п.7 роз.1 Інструкції, п.п.6, 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно п.7 роз.1 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Згідно вимог п.6, 7 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

V. Висновки суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його захисника адвоката Борисенка В.В., показання свідка лікаря ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , такому інкримінується вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - «відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Для визначення складу правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду та сам факт відмови.

Проте, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке йому інкриміновано в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №259650 від 21.04.2022р.

Так, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - є саме «керування транспортним засобом».

Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Факт керування автомобілем може бути доведений: показаннями потерпілих або свідків правопорушення; фотознімками, відеозаписами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто і відео з камер поліцейських, і відеозаписи з камер спостереження та відео реєстраторів автомобілів самих правопорушників, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, є доказами.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Натомість у матеріалах даної справи відсутні об`єктивні дані, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, наведених в протоколі, а надані суду докази не спростовують доводів сторони захисту. При цьому суд приймає до уваги, що протягом усіх двох годин, протягом яких поліцейські доставляли ОСОБА_1 в різні медичні заклади, такий стверджував і поліцейським, і лікарям, що не керував транспортним засобом, не виконував функцій водія під руху транспортного засобу. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово просив поліцейських показати йому відео-докази на підтвердження обставини керування ним автомобілем, а поліцейський в процесі спілкування з ОСОБА_1 , зокрема в дорозі слідування в Городоцьку ЦРЛ, ствердив, що вони мають в розпорядженні докази «відео з перших секунд, де вбачається, що він ( ОСОБА_1 ) керує транспортним засобом» і що такі докази нададуть суду. Натомість з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як і перебування транспортного засобу марки «AUDI A4 AVANT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в русі. Будь-яких інших доказів поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , - суду не скеровував, на неодноразові виклики в судові засідання, будучи належним чином повідомленим, поліцейський не з`являвся.

Таким чином, із долучених до матеріалів справи доказів неможливо встановити факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та спростувати доводи захисту, висловлені в суді щодо порушення вимог законодавства, допущених на його переконання з боку працівників поліції.

Крім того, суд звертає уваги на ті обставини, що в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015року за №1452/735, вимог ст.266 КУпАП та вимог Закону України «Про національну поліцію» поліцейські, не дотримавшись встановленої законом процедури, силоміць, шарпаючи ОСОБА_1 за верхній одяг та демонструючи власну зброю, заштовхали його в службовий автомобіль і повезли в медичний заклад КНП «Мостиська міська лікарня». А в подальшому, після фактичного проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (КНП «Мостиська міська лікарня»), не погоджуючись з озвученим висновком лікаря найближчого закладу охорони здоров`я щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 , з незрозумілих суду причин, поліцейські повторно виписали направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння в інший заклад охорони здоров`я, без зазначення в такому направленні підстав для повторного огляду особи та доставили ОСОБА_1 в медичний заклад, розміщений в іншому районі, після чого склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у закладі охорони здоров`я. При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, хоча в судовому засідання віднайшли своє підтвердження обставини, протилежні тим, що зазначені в протоколі. Зокрема дослідженим в судовому засіданні відеозаписом та показаннями свідка ОСОБА_2 , лікаря КНП «Мостиська міська лікарня», встановлено, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду лікарем в закладі охорони здоров`я та його огляд на стан сп`яніння проводився вказаним лікарем. При цьому, поліцейські брали активну участь в проведенні даного огляду, коментуючи роботу спеціального технічного засобу, який використовувався лікарем при огляді ОСОБА_1 , принісши зі службового автомобіля та пропонуючи лікарю використати свій прилад «Драгер», постійно втручаючись у роботу лікаря та даючи лікарю конкретні вказівки як має проводитись відповідний огляд.

Рапорт працівника поліції, що наявний в матеріалах справи суд не бере до уваги, оскільки поліцейські є зацікавленими особами, а тому їх рапорти не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а (провадження № К/9901/33786/18), де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в п.53 вказаної постанови зазначив, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, без будь-яких інших належних і допустимих доказів.

Протокол про адміністративне правопорушення, як і рапорт працівника поліції, не можуть бути визнані належними і достатніми доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки, за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Інших доказів працівниками поліції для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б відповідали вимогам достатності та переконливості на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Надані пояснення ОСОБА_1 є його способом захисту та підлягають ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом. А обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Суд приходить до переконання, що у правовідносинах, що розглядаються, в матеріалах справи не знайшло підтвердження те, що ОСОБА_1 , 21.04.2022 року о 02:15 год. по вул.Сахарова, 2 в м.Мостиська Яворівського району Львівської області, був водієм та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Слід зауважити, що право на справедливий суд гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, відповідно до неї суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988р. зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду ВС від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупність досліджених у даній справі доказів не дає підстав для висновку про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

VІ. Судові витрати.

Оскільки у відповідності до ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, то суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для стягнення такого із ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 1, 9, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285, 294-295 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 23.12.2022р.

Суддя Ю.В. Кічак