Справа № 513/997/22
Провадження № 3/513/962/22
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року суддя Саратського районного суду Одеської області Рязанова К.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби Фараонівка ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Радівці Деражнянського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, паспорт НОМЕР_1 , виданий 10 травня 2008 року Летичівським РВ УМВС України в Хмельницькій області,

за ч.2 ст.204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2022 року о 21:00 год., прикордонним нарядом КрП від відділу прикордонної служби Фараонівка (тип В) на південній околиці с. Дальнічень, Білгород-Дністровського району Одеської області на відстані близько 800 метрів від п/зн 0644/1 було виявлено гр. ОСОБА_1 , який рухався на напрямку Дальнічень (Україна) Волінтір (Республіка Молдова) на транспортному засобі ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2 синього кольору спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у супроводі жителя с.Фараонівка ОСОБА_4 в бік державного кордону України з метою незаконно потрапити в Республіку Молдова. Особу було запрошено до відділу прикордонної служби Фараонівка для складання протоколу за ч.2 ст. 204-1 КУпАП. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний України групою осіб, чим порушили вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України Про державний кордон України від 04 листопада 1991 року, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, не повідомив суд про причину своєї неявки.

Суд дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до таких висновків.

Диспозиція частини 1 ст. ст. 204-1 КупАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

За ч.2 ст. 204-1 КУпАП кваліфікуються ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави. Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у перетинанні державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.

Із суб`єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

У пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 роз`яснено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина 2 статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту. Відповідно до пункту 4.1 вказаного Рішення зазначено, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 267627 Е від 21 жовтня 2022 року не конкретизовано, в чому полягає спроба незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону. Із доказів до протоколу додано лише пояснювальну записку старшого інспектора прикордонної служби з адміністративно юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби Фараонівка (тип В) молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , який склав протокол, письмові пояснення ОСОБА_1 , який вину не визнав та пояснив, що він не збирався перетинати державний кордон та відмовився від надання показів; пояснення ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , які лише засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки за своєю суттю протокол є процесуальним документом, який складений уповноваженим органом щодо вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП та який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, викладені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не можуть слугувати доказом винуватості особи, оскільки вони фактично засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, а не сам факт правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а указав, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

У постанові від 16 березня 2021 року в справі № 473/2010/17 Верховний Суд вказав, що розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно слідує, що стандарт «достатніх підстав (доказів) вважати», котрим фактично послуговується компетентна особа при складані проколу про адміністративне правопорушення, є нижчим ніж стандарту «поза розумним сумнівом».

Для цілей стандарту «достатніх підстав (доказів) вважати» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують особу з певним правопорушенням (демонструють імовірну причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше провадження у порядку КУпАП, однак суд при розгляд справи по суті у т.ч. при їх оцінці керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» та таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (постанова Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 760/20247/16-а).

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні працівниками прикордонної служби, суд установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», оскільки матеріали даної справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що громадянин України ОСОБА_1 намагався незаконно перетнути державний кордон.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є недоведеним.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.2 ст.204-1, п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду.

Суддя К. Ю. Рязанова