ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лутай А.М. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, яка надійшла з Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 901287 складеного 02 травня 2022 року інспектором СРПП Володимир-Волинського РВП Плевако В.В., 02 травня 2022 року о 13 год 30 хв ОСОБА_1 , знаходячись на території митного поста в м. Володимирі, по вул. Князя Олега, 53, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (хитка ході, запах алкоголю з порожнини рота) образливо чіплявся до громадян, виражався нецензурною лайкою на адресу поліцейських, на законну вимогу поліцейських припинити адміністративне правопорушення, погрожував поліцейському ОСОБА_2 , кричав, штовхав.

ОСОБА_1 , в суді свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, не визнав оскільки обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, жодних протиправних дій він не вчиняв.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Диспозиція ст. 185 КУпАП, за якою стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

За змістом ст. 185 КУпАП злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції. Вимоги працівника поліції та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані. У протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті працівниками поліції та які дії правопорушником були вчинені, що являють собою злісну непокору вказаним вимогам.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 образливо чіплявся до громадян, виражався нецензурною лайкою на адресу поліцейських, на законну вимогу поліцейських припинити адміністративне правопорушення, погрожував поліцейському ОСОБА_2 , кричав, штовхав.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин до протоколу долучено рапорт поліцейського СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області капрала поліції Крючко О.П., згідно якого під час чергування 02.05.2022 спільно із капітаном поліції ОСОБА_3 , близько 13 год 15 хв, було здійснено виїзд за адресою: м. Володимир, вул. Князя Олега, 53, оскільки повідомили, що на території митного поста водій керував транспортним засобом у стані сп`яніння. Прибувши на місце події було виявлено транспортний засіб марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 . Останній як тільки побачив працівників поліції відразу хотів вжити горілку задля того, щоб уникнути відповідальності, після чого свідки даної події почали повідомляти, що останній почав чіплятися, виражатися в їхню сторону нецензурною лайкою, погрожувати фізичною розправою, у зв`язку із чим до останнього було застосовано фізичну силу, щоб витягнути дану особу з автомобіля, оскільки самостійно виходити та надати документи для перевірки останній відмовився. Після чого особу було запрошено до службового автомобіля, оскільки останній свої протиправні дії не припиняв. Під час спілкування ОСОБА_1 поводив себе дуже агресивно, плювався, на неодноразові прохання не підвищувати голосу та не погрожувати в адрес поліцейських, останній не реагував. Після цього до ОСОБА_1 було застосовано фізичну силу та надіто спеціальні засоби, а саме кайданки. ОСОБА_1 було посаджено до службового авто та він відразу почав поводити себе адекватно, а тому останнього затримано та доставлено до поліції не було, та знято кайданки у авто, останній свої дії припинив, після чого на нього було складено адміністративні матеріали.

Однак при ухваленні рішення по справі суд не бере до уваги зазначений рапорт працівника поліції, оскільки поліцейські є зацікавленими особами, а тому їх рапорти не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а (провадження № К/9901/33786/18), де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в п. 53 вказаної постанови зазначив, що рапорти працівників поліції не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Крім того до протоколу про адміністративне правопорушення долучені пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які начебто бачили, як невідомий водій на автомобілі марки «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , їздив по території митниці, порушуючи правила дорожнього руху, з ознаками алкогольного сп`яніння, чіплявся до одного із свідків, у зв`язку із чим була викликана поліція.

Проте в зазначених поясненнях відсутні фактичні данні, які б свідчили про відмову ОСОБА_1 від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейських.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 виконувати саме законні розпорядження або вимоги поліцейських, а також того, що такі розпорядження або вимоги поліцейськими дійсно висувалися, матеріали справи не містять.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один з найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від14.02.2008р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Судова практика свідчить, що у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст.251 КУпАП).

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом його вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, розглядом справи в суді встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , зокрема відмова від виконання законних вимог поліцейських, не знайшли свого підтвердження та не доводяться жодним належним та допустимим доказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, суд уважає, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 185,245, 247, 251, 252, 266, 280 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена у Волинському апеляційному суді протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А.М.Лутай