Справа № 303/1670/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
08.12.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн.
Відповідно до постанови, 16 лютого 2022 року, о 20 год 55 хв, на 07 км автодороги М24, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 у порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому порядку водій відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. В обґрунтування доводів зазначає, що строк пропущено через поважні причини: у суді першої інстанції апелянт був відсутній, копію оскаржуваної постанови від 04.04.2022 отримав 12 квітня 2022 року. Водночас постанову суду вважаєнеобґрунтованою та незаконною, тому просить її скасувати. Стверджує, що місцевий суд розглянув справу за відсутності апелянта, чим позбавив його права на захист. Вважає, що у матеріалах справи немає відомостей про те, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти освідування у закладі охорони здоров`я, також відсутнє направлення на проходження огляду у медичному закладі. Зазначає, що поліцейський під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснив ОСОБА_1 його права та не запропонував йому надати свої пояснення. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення визнаються слушними, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, який був оформлений у присутності ОСОБА_1 , підтверджується, що він був обізнаний з тим, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо нього. Те, що справа призначена до розгляду 14.03.2022, 24.03.2022 та 04.04.2022, ОСОБА_2 було відомо, про що свідчать наявні у матеріалах справи судові повістки та довідки про доставку SMS-повідомлень. Крім того, місцевий суд у встановлений законом триденний строк надіслав ОСОБА_1 копію оскаржуваного судового рішення, водночас з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення убачається, що ОСОБА_1 отримав копію судового рішення 23.05.2022. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №293511, 16 лютого 2022 року, о 20 год 55 хв, на 07 км автодороги М24, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 у порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому порядку водій відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом протоколу, копію його отримав, що підтверджується його особистими підписами.
Із розписки ОСОБА_1 убачається, що він підтверджує факт залишення на зберігання транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 на місці зупинки автомобіля.
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №023564 від 16.02.2022, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.
Відповідно до довідки, сформованої на основі облікових даних автоматизованої бази даних, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії серії НОМЕР_2 від 20.01.2001.
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Данила І. І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, під час розгляду справи у місцевому суді, а також при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який може свідчити про те, що він оскаржував дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції. Апеляційний суд також погоджується з викладеними у постанові висновками суду про те, що дані нагрудних камер відео реєстратора поліцейського підтверджують факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_2 не оспорював факт керування автомобілем, а лише посилався на незаконність зупинки керованого ним автомобіля відповідними посадовими особами.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи немає відомостей про те, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти освідування у закладі охорони здоров`я, і у матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду у медичному закладі, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.
Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції, яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Аналіз вказаних нормативних актів свідчить про те, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції, огляд поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій транспортного засобу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду лікарем медичного закладу.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що працівники поліції діяли у відповідності до встановлених законом вимог, виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння рук, направили його на освідування до закладу охорони здоров`я. При цьому, апеляційний суд не вбачає у діях поліцейських жодних порушень приписів ст. 266 КУпАП.
При оцінці доводів апелянта про відсутність у матеріалах справи направлення для огляду на стан наркотичного сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 його права та не запропонували йому надати свої пояснення, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки вони свого підтвердження не знайшли та спростовуються наявними у справі доказами.
Письмові докази, які містяться у матеріалах справи, досліджені апеляційним судом на предмет належності та допустимості, безумовно свідчать про те, що сумнівів у тому, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення, не виникає.
Так, вищенаведені докази підтверджують те, що водій ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, відмовився. Матеріали справи свідчать про те, що зауважень або заперечень з приводу змісту протоколу водій не висловлював. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає надуманими доводи ОСОБА_1 про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення йому не роз`яснили права.
Дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення, який особисто підписаний ОСОБА_1 , та інші, додані до нього докази, апеляційний суд констатує, що вказані твердження спрямовані виключно на намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, оскільки вищевказаними доказами підтверджено, що при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Водночас, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_1 дії поліцейських не оспорювались, що підтверджується відсутністю відповідних відомостей у матеріалах справи.
Переконливих доводів, які безумовно спростовували викладені у постанові висновки суду, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були повністю враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33- 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН