КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8652/22 Головуючий в суді І інстанції Лісовська О.В.
Провадження № 33/824/3679/2022 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 150088 від 12.09.2022 року вбачається, що 12.09.2022 року о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом ДЕУ д/н НОМЕР_2 по пр. Маяковського у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року визнано винним ОСОБА_1 вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік та штрафу у розмірі 17000, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 496 грн 20 коп..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що наявне відео в матеріалах справи не містить жодних ознак стану наркотичного сп`яніння, а наведені поліцейським ознаки сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення координації рухів) є надуманими та не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Також доводи апеляційної скарги обгрунтовував зокрема тим, що відео наявне в матеріалах справи, не містить в собі чітких та однозначних підтверджень зупинки транспортного засобу з роз`ясненням підстав такої зупинки, роз`яснень процесуальних прав, проведення огляду, зі встановленням ознак наркотичного сп`яніння, своєчасного направлення до медичного закладу для проходження медичного огляду, спонукання ОСОБА_1 відмовитися від огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що поліцейські ввели скаржника в оману щодо часових рамок проведення медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння (вказавши протягом дня чи завтра) та взагалі запропонували спосіб проходження тесту, що не передбачений чинним законодавством.

Також вказав на те, що із наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що посадова особа патрульної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , пропонувала йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, що є порушенням ст. 266 КУпАП.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи адміністративної справи доказах.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 150088 від 12.09.2022 року - 12.09.2022 року о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом ДЕУ д/н НОМЕР_2 по пр. Маяковського у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України;

- даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- у рапорті інспектора роти № 2 батальйону № 2 полку № 2 УПП у м. Києві ДПП сержанта поліції В. Чернухи;

- у відеозаписі з боді-камер поліцейських, на якому зафіксовані обставини правопорушення.

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме - ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, ОСОБА_1 , йому було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Обставини, зазначені в протоколі узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, на якому відображені події, які відбувалися 12 вересня 2022 року за участю ОСОБА_1 ..

Відеозапис свідчить про дотримання працівником поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксовані подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки, є надуманими та спростовується відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, з якого вбачається, що працівник поліції запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_1 та не повідомили причину зупинки спростовується матеріалами справи, оскільки в протоколі відсутні зауваження ОСОБА_1 на дії працівників поліції, протокол складено щодо ОСОБА_1 за порушення ним п. 2.5 ПДР України. Окрім цього, під час дії військового стану у країні, працівники поліції вправі зупиняти авто, навіть коли водій не порушив Правила дорожнього руху.

Твердження ОСОБА_1 про те, що наведені поліцейським ознаки сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення координації рухів) є надуманими та не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки зазначені твердження спростовуються відеозаписом.

Апеляційний суд зазначає, що ті ознаки, які вбачав поліцейський, були вказані в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, вбачаючи наявність таких ознак, працівник поліції не встановлює стан сп`яніння у водія відповідно до свого суб`єктивного сприйняття, а має право і зобов`язаний вимагати у особи пройти відповідну перевірку, яка й дасть належну відповідь на таке питання. Відмовавідпроходженнятакоїперевіркитакож є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушеннявідносно ОСОБА_1 бувскладений не за керування ним транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чиіншогосп`яніння, а за саме запорушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, за що передбаченавідповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення працівникамиполіціїпроцедурипроведенняогляду, які ввели його в оману щодо часових рамок проведення медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, запропонувавши йому самостійно пройти огляд на стан сп`яніння є безпідставними, оскільки ціобставиниспростовуютьсяданиминаявного у справівідеозапису з нагрудноїкамери (відеореєстратора) працівника поліції, згідно якого ОСОБА_1 відмовився. А не знання закону ОСОБА_1 щодо часових обмежень не може бути підставою для звільнення його від відповідальності.

Також відсутні підстави для закриття провадження та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності в зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 рокує законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено «20» грудня 2022 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко