печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року cуддя Печерського районного суду м. Києва Смик С.І., при секретарі Табалі Я.В., за участю прокурорів Прокопова О.Е., Шкурпела Р.В., захисника - адвоката Смізюк О.О., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали, що надійшли з Управління проведення обов`язкових повних перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого народним депутатом України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23.11.2021 року № 403-01/68/21 ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді народного депутата України ІХ скликання Верховної Ради України, подав завідомо недостовірні відомості у щорічній декларації за 2019 рік, які відрізняються від достовірних на суму 1 452 772 грн.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення, передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Під час розгляду справи адвокат Смізюк О.О. оголосила письмове клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 заперечував свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та підтримав оголошене його захисником клопотання про закриття провадження у справі.

Суд, заслухавши клопотання адвоката Смізюк О.О., думку ОСОБА_1 та прокурора Шкурпела Р.В., який вважав, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Відповідно до ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення. Відповідно до цієї норми - адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб`єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Диспозиція ч. 4 ст. 172-6 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Надані до суду матеріали свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, а тому відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення. Також відсутні будь-які інші відомості про наявність в діях ОСОБА_1 корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу ОСОБА_1 у розділі 3 "Об`єкти нерухомості" декларації не вказав відомості про земельну ділянку загальною площею 1200 кв.м., кадастровий номер :04:001:0082 у Броварському районі Київської області.

При цьому, у своїх поясненнях останній повідомив НАЗК, що під час заповнення декларації ним здійснювалась перевірка усіх відкритих джерел інформації щодо зареєстрованого на його ім`я рухомого та нерухомого майна. Відповідних відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо вказаної земельної ділянки не виявив, тому дані про неї до декларації не вносив. При цьому пояснив, що оригіналу документа про право власності у нього не було. Для встановлення факту права власності на вказану земельну ділянку звернувся до відповідних місцевих установ щодо відновлення правоустановчих документів на дану земельну ділянку, після отримання яких, до початку перевірки НАЗК, вніс усі необхідні дані до декларації за 2020 рік, що підтверджує відсутність намірів приховувати інформацію щодо володіння цим майном.

Крім того, вважаючи, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, НАЗК посилається на лист, наданий Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, згідно якого вартість земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0082 щонайменше могла становити 211 622,00 грн.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, у відповідності до ст. 251 КУпАП лист про вартість земельних ділянок не є доказом в сенсі вказаної статті, а відповідна експертиза, виходячи з наявних матеріалів справи, не проводилася.

Крім того, згаданий лист КНДІСЕ визначає вартість земельної ділянки на підставі дослідження ринку купівлі-продажу земельних ділянок впродовж 2010-2019 років. Не зазначено, при цьому, якою методикою керувалися представники КНДІСЕ при визначенні вартості ділянки, адже просто порівняння цін на аналогічні ділянки не враховує курс валют на дату правочину, а також, що головне, не враховує, чи здійснено відчуження земельних ділянок за зазначеними цінами, або це лише побажання продавця продати таку земельну ділянку.

Також, в листі зазначено, що визначена вартість земельної ділянки є не остаточною, тобто, приблизною. А остаточну вартість можливо розрахувати лише в рамках проведення відповідної експертизи, що НАЗК зроблено не було.

Також ОСОБА_1 пояснив, що ним у вересні 2019 року придбано легковий автомобіль LEXUS LS 460, 2007 року випуску, але через значні технічні несправності, виявлені в день купівлі, його повернуто продавцю за готівкові кошти. У той же час укладено договір комісії, згідно якого комісіонер зобов`язувався зняти автомобіль з обліку. Таким чином, ОСОБА_1 вважав автомобіль відчуженим, тому не зазначав його як свою власність у декларації за 2019 рік. У березні 2021 року дізнався, що автомобіль рахується за ним як власником після того як до нього звернувся новий володілець даного транспорту щодо переоформлення. Не маючи умислу приховувати інформацію щодо володіння автомобілем, ОСОБА_1 відразу вніс відповідні відомості до декларації за 2020 рік.

Також з декларації, поданої за 2020 рік, вбачається, що ОСОБА_1 подав усі відомості щодо видатків у вигляді внесків до виборчого фонду кандидата в народні депутати України. Вказане також свідчить про відсутність умислу на приховування такої інформації від декларування. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 49, 50 "Про вибори народних депутатів України" розпорядником виборчого фонду кандидата в депутати у визначені Законом терміни надавались усі звіти про надходження та використання коштів виборчого фонду кандидата в депутати та в свою чергу виборча комісія повинна була надсилати звіти Центральній виборчій комісії та Національному агентству з питань запобігання корупції у порядку, встановленому Центральною виборчою комісією за погодженням з Національним агентством з питань запобігання корупції.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Як вказано в п. 2 Інформаційного листа Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 р. № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тому суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків відповідно до ст. 10 КУпАП.

Викладені обставини свідчать про недоведеність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, що виключає можливість її притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

На умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, оскільки вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 280, 284, 287, 288 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду у встановленому законом порядку, протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.І.Смик