Справа №592/4140/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Котенко О. А.
Номер провадження 33/816/374/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 грудня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/4140/22 за апеляційною скаргою захисника ЖАЛКОВСЬКОГО В. Ю. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.09.2022, якою на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

накладене стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Жалковського В. Ю.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат ЖАЛКОВСЬКИЙ В. Ю. просить скасувати постанову судді, а провадження в справі закрити, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_2 керував т/з.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.09.2022 на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 496,20 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 01.07.2022 о 22:23 в м. Суми по вул. Роменська поблизу буд. 112, водій ОСОБА_2 керував т/з Peugeot 206, д. н. з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т/з зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, результат огляду 0,52 проміле.

Вислухавши доводи захисника Жалковського В. Ю., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження в справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 074134 від 01.07.2022, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, з яких убачається, що ОСОБА_2 на вимогу поліцейських пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічною пристрою та не висловлював заперечень щодо результатів огляду;

- роздруківкою показників огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, проведеного 01.07.2022, результат тесту 0,520/00;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_2 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, про що у відповідній графі «з результатами згоден» поставив свій підпис.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Підстав для направлення ОСОБА_2 для огляду на стан алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я не було, оскільки він погодився пройти відповідний огляд на місці зупинки т/з і не заперечував результатів цього огляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_2 не керував т/з, то вони не заслуговують на увагу, так як не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, згідно яких ОСОБА_2 протягом тривалого часу спілкування з працівниками поліції жодного разу не повідомляв того, що водієм т/з був не він, а т/з керувала інша особа.

Фактично за змістом розмови з присутніми на місці події особами ОСОБА_2 тільки підтверджував факт керування саме ним т/з, про що об`єктивно свідчать питання поліцейських з приводу того, навіщо він сідав за кермо, а також відповіді ОСОБА_2 , який визнав вживання алкоголю та пояснював причину свого приїзду. При цьому ОСОБА_2 вважав можливим обійтися без складання матеріалів, що очевидно, на думку апеляційного суду, є бажанням тільки тієї особи, яка усвідомлює прямі наслідки своїх дій та зацікавлена в тому, щоб вона не була притягнута до відповідальності за порушення ПДР, тобто особа, яка керує т/з і є водієм.

З відеозапису вбачається, що на місці події дійсно була присутня дівчина (знайома ОСОБА_2 ), але яка також не вказувала працівникам поліції, що т/з керувала саме вона, власником чи володільцем т/з не була, тому відповідні доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу. При цьому суддя місцевого суду обгрунтовано не взяла до уваги показання свідка ОСОБА_3 , оскільки він не був очевидцем того, хто саме знаходився на місці водія в момент зупинки автомобіля.

Відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, а згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія.

Проведене дослідження зазначених доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин ОСОБА_2 керував т/з, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_2 протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.09.2022 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ЖАЛКОВСЬКОГО В. Ю. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов