Справа № 720/2213/22
Провадження № 3/720/1105/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в прикордонному загоні ДПСУ, проживаючого в АДРЕСА_1 , за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2022 року близько 23 години 19 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Центральній в с. Зелений Гай Чернівецького району Чернівецької області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різким запахом алкоголю з ротової порожнини, та в подальшому на вимогу працівників поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно 29 вересня 2022 року був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в лікарні, від чого він відмовився, оскільки не довіряє засобам вимірювальної техніки. Оскільки не перебував в стані сп`яніння, а був втомленим після роботи, просив провадження у справі закрити.

Не дивлячись на невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а саме у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, повністю доказана дослідженими доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 451198 від 29 вересня 2022 року вбачається, що 29 вересня 2022 року близько 23 години 19 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Центральній в с. Зелений Гай Чернівецького району Чернівецької області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різким запахом алкоголю з ротової порожнини, та в подальшому на вимогу працівників поліції від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився.

Також факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння підтверджується переглянутим в суді відеозаписом доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 дійсно відмовився як від проходження тестування на місці на стан сп`яніння із застосуванням спеціального обладнання, так і від проходження медичного огляду в лікарні.

Окрім того, до матеріалів справи, в підтвердження вини ОСОБА_1 щодо відмови останнього від проходження тестування на місці на стан сп`яніння із застосуванням спеціального обладнання та від проходження медичного огляду в лікарні, додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичної установи, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження будь-яких тестувань на стан сп`яніння.

Таким чином, оцінивши у сукупності дослідженні докази, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В той же час, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оцінюю як спосіб його захисту, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, так як його вина повністю доказана матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він їхав за кермом в тверезому стані, суд не бере до уваги, оскільки він притягується до відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Слід зазначити, що під час судового розгляду ОСОБА_1 визнав той факт, що на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

В той же час, його доводи про те, що причиною такої відмови стало недовіра засобам вимірювальної техніки не виправдовує його, оскільки з переглянутого в судовому засіданні відеозапису з бодікамери поліцейського видно як працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального приладу «Драгер» або ж в спеціально обладнаному медичному закладі, від чого останній відмовився, чим порушив свої обов`язки як водія транспортного засобу, які визначені п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Слід зазначити, що процедура оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 проводилася поліцейським у відповідності до ст. 266 КУпАП, а саме із застосовуванням технічних засобів відеозапису, матеріали якого долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

З переглянутого в суді відеозапису з бодікамер поліцейських слідує, що ОСОБА_1 будь-яких пояснень, заперечень чи зауважень щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення по факту відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, не заявив.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Досліджені докази у вказаній справі є послідовними та доповнюють один одного, відповідають обставинам справи, а тому не викликають сумнів у їх достовірності та поза розумних сумнівів доводять вину ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що було зафіксовано поліцейськими в порядку ч. 2 ст. 266 КУпАП із застосовуванням технічних засобів відеозапису.

А тому, приходжу до висновку, що працівник поліції складаючи протокол про адміністративне правопорушення, діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом, а ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б спростували обставини викладені у протоколі.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу порушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його майновий стан.

Приймаючи до уваги наведене, приходжу до висновку про необхідність накладання на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, а також стягнути з нього на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 221, 251, 283, 284, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

Постановив:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.