САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1597/22
Провадження №3/726/1224/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташев С. А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки за національністю, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

У С Т А Н О В И В:

Згідно наданого на розгляд суду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 075500 від 21.10.2022, щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, остання 16.10.2022, приблизно о 15:20, в АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме: погрожувала різного роду неприємностями, чим могла заподіяти психічної шкоди ОСОБА_2 . Таким чином вказано, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак 04.11.2022 скерувала на адресу суду письмові пояснення у яких просила провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо неї за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення. Вказала, що між не та колишнім чоловіком існує конфлікт з приводу поділу у судовому порядку житлового будинку, а не насильство у сім`ї. Після повернення з Іспанії в Україні лише намагалася отримати від колишнього чоловіка ключі від вхідних дверей будинку, у праві власності на який має частку. Жодного насильства не вчиняє.

Також зазначає, що планує поїхати знову за кордон, тому не має змоги особисто бути присутньою у судовому засіданні, а тому просить врахувати подані пояснення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, отримані пояснення, зібрані у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, приходжу до наступного висновку.

Так, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 7, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Так, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.173-2 КУпАП, долучено окрім протоколу про адміністративне правопорушення також письмову заяву та пояснення потерпілого ОСОБА_2 у яких останній просить прийняти міри щодо колишньої дружини ОСОБА_1 , яка вчинила щодо нього психологічне насильство, а саме погрожувала різного роду неприємностями, а також копію форми оцінки ризиків домашнього насильства та термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 284868, яким заборонено ОСОБА_1 у будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою ОСОБА_2 .

Натомість, у своїх письмових поясненнях особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує, що приїхала до будинку, оскільки після розлучення майно поділено між колишнім подружжям порівну. Вказує, що чоловік із новою жінкою змінили замки, а тому не могла потрапити до будинку, саме тому вона викликала працівників поліції.

Більше того, остання також звернулася із заявою про вчинене, з метою притягнення колишнього чоловіка ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинені дії та щодо нього також було складено протокол.

Суд зауважує і те, що згідно письмових пояснень ОСОБА_2 останній не заперечує конфлікту у них у колишньою дружиною щодо спільного користування майном.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, суд дійшов висновку, що між колишнім подружжям відсутнє порозуміння та існує спір щодо їх спільного проживання та поділу майна, що не охоплюється складом та фабулою ст. 173-2 КУпАП.

Належних та допустимих доказів вчинення умисних неправомірних дій ОСОБА_1 по відношенню до колишнього чоловіка ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, а одні лише його пояснення, зважаючи на наявність спору між ними, не можуть бути визнані належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що не кожна конфліктна ситуація чи сварка розуміється як домашнє насильство. При цьому, якщо під час сварки пошук істини чи відстоювання власної позиції з того чи іншого питання відбувається на рівних, навіть якщо при цьому звучать взаємні образи, це ще не насильство. Психологічне насильство передбачає за собою контроль однієї особи над іншою з метою приниження її щоб підкорити чи показати її незначущість, обмежити її волевиявлення. Також психологічне насильство має викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Інакше кажучи, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, чи вчинення інших неправомірних дій автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Матеріалами справи, в даному конкретному випадку, не встановлено в результаті яких саме дій ОСОБА_1 її колишній чоловік ОСОБА_2 міг почували себе емоційно невпевненим, заляканим та нездатним захистити себе, враховуючи що останній також вів активну позицію та брав участь у конфліктній ситуації із колишньою дружиною, не намагаючись її уникнути.

У цьому випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю чоловіку ОСОБА_2 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», суду не зрозуміло в чому саме полягала така шкода, а, відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.

Інакше кажучи, з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю постраждалої особи. Більше того, саме ОСОБА_1 викликала працівників поліції з метою урегулювати ситуацію, яка склалася.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Вважаю, що сама по собі розмова на підвищених тонах між чоловіком і дружиною з приводу побутових питань та поділу майна, у розумінні положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не є психологічним насильством, а тому вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: домашнього насильства - не доведена достатніми та беззаперечними доказами.

За таких обставин приходжу до висновку, що долученими до матеріалів справи доказами не підтверджено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому за встановлених «обґрунтованих сумнівів» та виходячи із принципу презумпції невинуватості, провадження у справі підлягає закриттю, відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 173-2, 247, 251, 284, 280 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

СуддяС. А. Асташев