Єдиний унікальний номер 448/1066/22
Провадження № 3/448/626/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2022 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, розглянувши матеріали справи, що надійшли з ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Львів, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , не з`явився,

його захисник-адвокат Жанна ГАВРИЧЕНКО, не з`явилася (клопотання),

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

До Мостиського районного суду надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Із протоколу серії ЗхРУ №284027 від 14.08.2022 року, вбачається, що вищевказаного дня 14 серпня 2022 року о 03:00год. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, під час проходження прикордонного контролю на в`їзд в Україну з Республіки Польща була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 , виданий 05 листопада 2018 року на установчі дані POLIAKOV MARAT. В ході здійснення прикордонного контролю відбулось спрацювання бази даних «Додаткове вивчення». Під час проведення перевірочних заходів, встановлено, що даний громадянин 14.02.2022 року перетнув державний кордон України в Україну з Республіки Польща в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Краківець» надавши на паспортний контроль паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 на установчі дані ОСОБА_3 , про що свідчать відомості в базі даних Гарт - 1/П «Особи, що перетнули державний кордон України». Також встановлено, що 28.02.2022 року даний громадянин перетнув державний кордон з України в Республіку Польща в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Порубне» надавши на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 .

На думку автора протоколу, ОСОБА_2 своїми діями вчинив перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, порушивши при цьому вимоги ч.1 статті 2 Закону України «Про громадянство України», ст.2 та 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підпункту 1 п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, а також вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак з матеріалів справи вбачається, що його інтереси представлятиме адвокат Гавриченко Ж.В. (ордер серії ВС № 1157525).

01.11.2022 року від адвоката Гавриченко Ж.В., на адресу суду надійшло письмове клопотання, котре міститься в матеріалах справи, в якому така просила провадження по справі щодо її підзахисного ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП. У вказаному клопотанні зазначала, що обставини, що наведені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності. Докази, які б свідчили про винуватість її підзахисного в матеріалах справи відсутні.

Проаналізувавши матеріали справи, а також додане захисником клопотання, приходжу до наступного висновку.

ІІІ. Застосоване судом законодавство, оцінка суду щодо фактичних обставин справи та висновки суду на підставі наданої оцінки:

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено в частинах 1 та 2 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вимогами статті 245 КУпАП встановлено - провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Відповідно до статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд не уповноважений перекладати цей обов`язок на себе.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Слід взяти до уваги особливість правого статусу доказів у провадженні по справах про адміністративне правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом.

Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

За час відправлення правосуддя в подібній категорії справ формується стала практика тлумачення релевантного законодавства (КУпАП та підзаконних актів) з позиції їх змістовного тлумачення. Специфіка правового регулювання даних правовідносин вимагають від судді розширювального тлумачення законодавства з метою встановлення об`єктивної істини по справі та справедливого врегулювання суспільних відносин.

Положення КУпАП визначають форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

В ньому, зокрема, мають бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, наявності складу правопорушення і правильності його юридичної кваліфікації.

Недолік чинної редакції КУпАП - відсутність понятійного апарату. Більш прогресивні нормативні акти, зокрема Кримінальний процесуальний кодекс України, містить визначення основних його термінів, що сприяє однаковому їх розумінню учасниками правовідносин.

Стаття 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу про адміністративне правопорушення, містить обов`язковий реквізит - суть правопорушення.

У відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів та складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи, а саме: місце, час вчинення і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, тощо.

Компаративне та теологічне тлумачення вказаних приписів закону свідчить, що правові категорії «суть адміністративного правопорушення» та «опис обставин, установлених під час розгляду справи» є різними та залежить від стадії провадження.

Суб`єкт складання протоколу на стадії його оформлення зазначає у ньому суть, під якою слід розуміти короткий опис діяння порушника та формує доказову базу обвинувачення.

Тоді як суддя, синтезуючи доказову базу по справі та відтворюючи картину події правопорушення, у свої постанові викладає детальний опис обставин, установлених в ході розгляду справи.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Із протоколу серії ЗхРУ №284027 відомо, що 14.089.2022 року 14 серпня 2022 року об 03:00 год. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, під час проходження прикордонного контролю на в`їзд в Україну з Республіки Польща була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 , виданий 05 листопада 2018 року на установчі дані POLIAKOV MARAT. В ході здійснення прикордонного контролю відбулось спрацювання бази даних «Додаткове вивчення». Під час проведення перевірочних заходів, встановлено, що даний громадянин 14.02.2022 року перетнув державний кордон України в Україну з Республіки Польща в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Краківець» надавши на паспортний контроль паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 на установчі дані ОСОБА_3 , про що свідчать відомості в базі даних Гарт - 1/П «Особи, що перетнули державний кордон України». Також встановлено, що 28.02.2022 року даний громадянин перетнув державний кордон з України в Республіку Польща в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Порубне» надавши на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Проаналізувавши вказаний протокол, а також матеріали справи та докази надані уповноваженими особами 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України, приходжу до переконання про недостатність таких для здійснення судом переконливого висновку, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Матеріали справи відносно ОСОБА_1 , оформлені в такий спосіб, який викликає обґрунтовані сумніви щодо об`єктивності та повноти дій уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення з огляду на таке.

Частинами 1 та 2 статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Разом з тим пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення не допускається заповнення протоколу олівцем та закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після підписання протоколу особою, стосовно якої він складений. Здійснені в протоколі виправлення обов`язково засвідчуються підписом особи, стосовно якої він складений.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який складається на спеціальному бланку уповноваженою на те посадовою особою у разі вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, та в якому з дотриманням установленого порядку фіксуються всі істотні обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

При цьому протокол про адміністративне правопорушення має відповідати встановленим до нього вимогам закону, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання відповідних доказів на підтвердження викладених у ньому відомостей покладається на особу, яка уповноважена на оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Однак під час розгляду справи було встановлено, що зміст першого примірника протоколу про адміністративне правопорушення, який міститься в матеріалах справи, суттєво різниться зі змістом другого примірника протоколу, котрий був відкопійований на особистий телефон особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , після ознайомлення з таким протоколом працівниками прикордонної служби.

Слід зазначити те, що порівнюючи два протоколи, можна виявити, що, протокол, наявний в матеріалах справи, містить абзац наступного змісту «28.02.2022 року перетнув державний кордон України з України в Республіку Польща в пункті для автомобільного сполучення «Порубне» надавши паспорт для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 », а протокол, знімок якого надано, стороною захисту такого абзацу не містить.

Наведене вище безумовно свідчить про внесення в/с ОСОБА_4 , до першого примірника протоколу додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення було надано для ознайомлення особі, стосовно якої його складено, чим порушено вимоги, встановлені Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення.

Оскільки, протокол, долучений представником Державної прикордонної служби до матеріалів справи про адміністративне правопорушення має явні ознаки того, що він складений з порушенням ст.256 КУпАП та Розділу ІІІ Інструкції, дає право вважати його недопустимим доказом у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Щодо рапортів в/с ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , котрі були досліджені під час судового розгляду, то суд не оцінює такі як належні докази факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки рапорт належить до внутрішніх документів органу та по суті є доповіддю керівнику про наявність певних фактів, тобто є суб`єктивною позицією сторони, яка їх склала, оскільки норми КУпАП не передбачають можливості на стадії оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення (крім протоколу) подати свої заперечення.

Щодо дослідженого в судовому засіданні письмового пояснення особи, щодо якої складено спірний адміністративний протокол, тобто ОСОБА_1 , то вбачається, що ним не було вчинено таких активних дій, які б слугували висновку у умисності перетинання державного кордону України з порушеннями встановлених правил чи вимог Закону.

Санкцією частини 1 статті 204-1 КУпАП передбачено стягнення у вигляді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, що безумовно вказує на кримінальний характер обвинувачення.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 204-1 КУпАП адміністративним правопорушенням є перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Так охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України - це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №284027 від 14 серпня 2022 року, складеному в/с ОСОБА_4 , щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , жодним чином не зазначено, якими саме діями правопорушника виразилась незаконна спроба перетину державного кордону і в чому конкретно вона полягала.

Для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, необхідно встановити наявність прямого умислу у особи, яка вчиняє вказане адміністративне правопорушення (суб`єктивної сторони правопорушення), однак наявності такого умислу у ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не було доведено.

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками прикордонної служби, зокрема в/с ОСОБА_4 не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.05.2018 року №175/1982/16-а притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями частини 1 статті 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р., та частини 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові ВС/КАС від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суддя не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншого тлумачення події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Стаття 252 КУпАП встановлює на рівні закону такий критерій оцінки доказів, як правосвідомість.

Правосвідомість є іманентним явищем формується емпіричним шляхом, зокрема з суспільної думки, висновків авторитетних правників.

Доцільним є у даній справі як грань призми правосвідомості використати тези праці правників про судовий розсуд, а саме: суспільство не може досягти верховенства права без певної міри розсуду суду. Право без розсуду зрештою обертається на свавілля.

Сучасне суспільство визнає судовий розсуд не лише щодо встановлення фактів, а й щодо застосування права до цих фактів. Вимога гнучкості для забезпечення індивідуалізації рішень вже припускає надання суддям права на розсуд. Тлумачення норми права завжди залишає місце для розсуду.

На думку головуючого, суд, як соціальний інститут, має відповідати запиту суспільства на справедливість. Правовий пуризм (надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом) щодо оцінки доказів та тлумачення закону шкодить інтересам правопорядку та правосуддя та є настільки ж небезпечним, як правовий нігілізм.

Змістовне, розширювальне тлумачення закону у даній справі було здійснене з дотриманням конвенційних гарантій особи, яка притягається до відповідальності. Судове провадження щодо нього було повним, всебічним, справедливим, із оцінкою всіх аргументів захисту. Висновок щодо його невинуватості, на переконання суду, не залишає місця сумнівам.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що військовослужбовцями прикордонної служби, зокрема старшим лейтенантом ОСОБА_4 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , були допущені порушення вимог КУпАП, законів та підзаконних нормативно-правових актів, які ставлять під сумнів законність складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №284027 від 14.08.2022 року та можливість прийняття такого до уваги як належного та допустимого доказу.

Таким чином, при розгляді справи, доказів, що стверджують факт скоєння ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП не було встановлено, а за відсутності будь-яких інших доказів, передбачених статті 251 КУпАП, вина особи не може встановлюватися тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає, що необхідно закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, з наведених вище мотивів та підстав.

ІV. Розподіл судових витрат:

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм статті 284 та статті 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору з ОСОБА_1 ..

Керуючись статтями 61, 62 Конституції України, статтями 1,7, 9, 247, 251, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за частиною 1 статті 204-1 КУпАП, - закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником до Львівського апеляційного суду через місцевий суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Текст постанови виготовлений суддею в нарадчій кімнаті 14.11.2022 року

Суддя Юрій БІЛОУС