Номер провадження: 33/813/581/22
Справа № 946/2056/22
Головуючий у першій інстанції Бальжик О. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря: Хухрова С.В.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; стягнено судовий збір в дохід держави у розмірі 496,20 гривень,

В С Т А Н О В И В:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії АДД №320111 від 21.03.2022р. встановлено, що 21 березня 2022 року о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_1 біля будинку №7 по вул. Болградській в с. Броска Ізмаїльського району Одеської області передав керування транспортним засобом марки «OPEL» державний номерний знак НОМЕР_1 водію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився у стані наркотичного сп`яніння.

Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; стягнено судовий збір в дохід держави у розмірі 496,20 гривень.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та закрити справу на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв ОСОБА_1 язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права

В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях апелянта.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що винність ОСОБА_1 повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 320111 від 21.03.2022 року (а.с.1), висновком медичного закладу №739 від 21.03.2022 року (а.с.6), протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 320117 від 21.03.2022 року (а.с.7).

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що йому не було відомо, що ОСОБА_2 знаходився у стані наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що всі, хто вирішують володіти чи керувати автомобілем, знають, що цим вони визнають певний режим регулювання, встановлений в силу того, що володіння та користування транспортними засобами загальновизнано можуть призводити до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Ті, хто приймають рішення володіти чи керувати автомобілем, беруть на себе певні обов`язки і зобов`язання, включаючи зобов`язання власника автомобілю взяти на себе відповідальність за наслідки свого рішення довіряти керування іншій особі.

Таким чином, при вирішенні питання відносно відповідності перенесення тягаря доказування на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, необхідно переконатися в законній меті такого перенесення та його пропорційності цій меті. Крім того, необхідно переконатися, що вказана особа має достатньо можливостей захистити себе від несправедливого притягнення до відповідальності.

В даному випадку мета полягає в ефективному забезпеченні безпеки дорожнього руху та створені умов, при яких порушення правил не залишиться без покарання. Особливо у ситуації, коли під час воєнного стану не можна фототографувати та знімати технічними засобами блокпости, вказуючи геолокацію.

Склад правопорушення за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, відсутній, якщо власник автотранспортного засобу продемонструє, що він не знав і не міг, при прийняті всіх розумних заходів, знати, що передає право керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння.

Разом з тим, ОСОБА_1 , маючи можливість ефективно захищатися та спростовувати існування інкримінованих фактів при наявності в матеріалах справи достатньо вагомих доказів його причетності до правопорушення, не зміг пояснити, чому у нього не було жодних сумнівів щодо належного стану ОСОБА_2 протягом всього шляху, який становить близько 50 км, в той час, як дані сумніви виникли у працівників поліції, які перебували поза салоном автомобілю, відразу після зупинки транспортного засобу та пред`явлення останньому вимоги надати документи на право керування транспортним засобом.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції також правильно врахував відмінність у поясненнях ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції, які складали матеріли про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, та наданим у суді.

Доводи адвоката про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, а також не дали можливості скористатися правовою допомогою адвоката та послугами перекладача, суд першої інстанції до уваги правильно не прийняв, оскільки останнім власноручно були підписані протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення про невизнання вини, без будь-яких зауважень та вказівкою наступного змісту: «с моих слов записано верно и мною прочитано».

Таким чином, беручи до уваги характер правопорушення, ступінь вини та особу правопорушника, а також, враховуючи мету адміністративного стягнення, передбачену ст.23 КУпАП, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з метою виправлення й попередження нових правопорушень до ОСОБА_1 доцільне застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом на підтвердження доводів, які зазначені у апеляційній скарзі, не надано жодного належного та допустимого доказу.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2022 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік