П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1302/22

Провадження № 3/348/883/22

16 грудня 2022 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Максименко О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волосів Надвірнянського району Івано-Франківської області, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданий 21.10.2016 орган видачі 2621, РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ст. 130 КУпАП,

У с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 125998 від 28.07.2022, ОСОБА_1 28.07.2022 о 00.01 год. в с. Камінне по вул. Центральна керував автомобілем Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Згідно ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Куций О.С. в судовому засіданні просив справу про адміністративне правопорушення закрити, оскільки працівниками поліції не зазначено частину статті 130 КУпАП, за якою на ОСОБА_1 складено протокол, надання рапорту у відповідь на постанову про направлення протоколу на дооформлення не є належним усуненням недоліків. Також зазначає, що ОСОБА_1 не управляв автомобілем і він не був зупинений працівниками поліції.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997, передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, приходить до наступного.

Протокол про адміністративне правопорушення - це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із первісних джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, а тому протокол про адміністративне правопорушення має бути складений у строгій відповідності із вимогами Закону.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 125998 від 28.07.2022 не зазначено повністю нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, зазначена тільки стаття 130 без зазначення частини, в той час як ст. 130 КУпАП містить 7 частин.

З цього приводу постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.08.2022 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 було повернуто до відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області для належного оформлення та виконання вимог ст.ст. 256, 268 КУпАП.

На виконання постанови суду поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Д.Фуштеєм було надано рапорт, в якому зазначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у бланку протоколу механічно не була вказана частина «1», тому просить вважати вчинене ОСОБА_1 діяння за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Діючим законодавством не передбачений порядок внесення виправлень до протоколу шляхом надання відповідних довідок. Тобто, усунення недоліків в протоколі повинно бути проведено з безумовним виконанням вимог ст. 256 КУпАП в частині ознайомлення особи, що вчинила правопорушення зі змістом протоколу, а не шляхом внесення виправлень у текст складеного з порушенням вимог закону протоколу або додаванням до матеріалів справи відповідного рапорту, оскільки рапортом по результатам додаткової перевірки справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 фактично змінено фабулу адміністративного правопорушення, проте особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, з вказаними змінами не ознайомлена, а отже фактично позбавлена можливості реалізувати свої права відповідно до ст. 268 КУпАП.

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ, є актом обвинувачення, та повинен містити в собі суть адміністративного правопорушення з посиланням на відповідні нормативно-правові акти, тобто відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. В даному випадку невідповідність протоколу вказаним вимогам свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.

При цьому, судом також перевірялися інші заперечення захисника, а саме щодо керування чи некерування ОСОБА_1 транспортним засобом. Оскільки із наданого суду відеозапису встановити дану обставину неможливо, судом були викликані свідки, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Проте, зазначені свідки в судове засідання не з`явилися, конверти, надіслані за адресами, зазначеними в протоколі, повернуті до суду без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ст. 62 Конституції України Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки суду не надано беззаперечних та переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також враховуючи неконкретизованість обвинувачення, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 130, 247, 251, 252, 256, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О. Ю. Максименко