Провадження № 3/761/637/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч Віталій Михайлович, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, у якій

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, директор ПП «Ендорфін», який зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_2 ,

притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14.11.2021, серії ААД 216451, гр. ОСОБА_1 14.11.2021, приблизно о 03.08 год., рухаючись вулицею Січових Стрільців у м. Києві, поблизу будинку № 103, керуючи автомобілем «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 у результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказаними діями, на думку особи, яка склала протокол, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 14.11.2021, серії ААД 216450, гр. ОСОБА_1 14.11.2021, приблизно о 03.07 год. керував автомобілем «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Києві на вул. Січових Стрільців, поблизу будинку № 103, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився.

Як вважає особа, яка склала протокол, вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що тягне відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 своєї вини не визнав, вказавши, що зазначеним вище автомобілем «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не керував, за вищенаведених подій він знаходився на пасажирському сидінні цього автомобіля. Хоча транспортний засіб належить йому, однак за кермом останнього перебував його знайомий ОСОБА_3 .

Допитаний потерпілий - водій автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 пояснив, що за вищенаведених обставин він зупинився на світлофорі, потім відчув удар у задню частину свого автомобіля. Деякий час він залишався в салоні свого автомобіля, потім, коли вийшов з машини, побачив, що ОСОБА_1 виходив з пасажирського місця. Хвилин за десять після події, коли прибула патрульна поліція, до місця зіткнення підійшов чоловік, який сказав, що він є водієм «Ауді». Працівники поліції склали протокол на ОСОБА_1 тому, що саме він був власником зазначеного автомобіля. Потерпілий категорично стверджував, що ОСОБА_1 у момент зіткнення автомобілем «Ауді» не керував.

Допитаний як свідок ОСОБА_4 пояснив, що він працює офіціантом у ПП «Ендорфін», 14.11.2021, приблизно о 3-ій годині, на прохання ОСОБА_1 він керував автомобілем останнього. Під час руху через свою неуважність він не помітив на перехресті перешкоду у вигляді іншого транспортного засобу - автомобіля «Хюндай», внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених автомобілів. Оскільки він розхвилювався, що пошкодив одразу дві машини - автомобілі «Ауді» та «Хюндай», пішов до аптеки придбати води. При цьому автомобілі - учасники ДТП, а також власник «Ауді» ОСОБА_1 залишилися на місці події. Коли за кілька хвилин він повернувся, на місці зіткнення перебували працівники патрульної поліції, які не реагували на його твердження, що саме він є водієм «Ауді».

З метою усунення сумнівів щодо особи, яка під час вищезазначених подій керувала автомобілем «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , судом допитаний працівник Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , який перебував на місці події та здійснював збір доказів у зазначеній справі.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 пояснив, що на місце події він у складі екіпажу патрульної служби прибув приблизно за п`ять хвилин після отримання повідомлення від служби «102». На місці ДТП перебував власник автомобіля «Ауді» ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 , пізніше прибув ОСОБА_4 , який стверджував, що саме він керував автомобілем «Ауді» у момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що працівники поліції не перебували на місці події безпосередньо у момент зіткнення або одразу після нього, вони не були очевидцями ДТП. Протоколи про адміністративні проступки він склав на ОСОБА_1 , оскільки на нього, як на водія, вказав потерпілий ОСОБА_2 . Будь-яких інших доказів, які б прямо або непрямо вказували, що автомобілем «Ауді» управляв ОСОБА_1 , під час збору матеріалів не виявлено.

Суддя, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши потерпілого та свідків, дослідивши матеріали справи - протоколи про адміністративне правопорушення від 14.11.2021 серії ААД № 216450, № 216451, схему з місця дорожньо-транспортної пригоди, відеозапис з нагрудної камери, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Реалізація вказаного завдання здійснюється шляхом оцінки суддею доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні. До таких доказів закон серед іншого відносить пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експертів, показання технічних приладів та засобів, відеозаписів тощо.

Зазначені положення закону передбачають, що особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, піддає відповідній правовій оцінці докази, які містяться у матеріалах справи. Дослідження та врахування саме цих доказів має привести до обґрунтованого висновку про винуватість особи, яка притягається до адмінрістратвиної відповідальності.

Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5, 13.1 ПДР.

Пункт 2.5 ПДР передбачає, що водій повинен на вимогу працівника правоохоронного органу пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Тобто, саме на водія транспортного засобу покладається обов`язок підкоритися законним вимогам працівника поліції та пройти огляд на встановлення стану сп`яніння.

Таким чином, наданими суду матеріалами має бути доведено, що транспортним засобом керувала саме та особа, яка або перебуває у стані сп`яніння, або ж на пропозицію працівника поліції відмовляється від проходження відповідного огляду.

Згідно з п. 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Зазначений пункт Правил дорожнього руху також покладає обов`язок щодо забезпечення безпеки саме на водія, тобто на особу, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» адміністративні правопорушення, за які передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, є за своїм змістом кримінально-правовими, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, викладених у Рекомендації NoR (91), зокрема, особа, яка притягається до відповідальності, має право отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; при цьому тягар доказування, який покладений на відповідний адміністративний орган, є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З наведеного слідує, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд не має права самостійно збирати додаткові докази, за власною ініціативою витребовувати документи тощо, рішення приймається судом виключно на підставі даних адміністративного протоколу та доказів, які підтверджують або спростовують викладені у протоколі обставини інкримінованого порушення.

З наданих суду матеріалів вбачається, що працівниками патрульної поліції 14.11.2021 складені протоколи за фактом порушення безпечної дистанції та відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто вчинення адміністративних правопорушень за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доказом, що на думку працівників поліції, підтверджує наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому правопорушень, є долучений до протоколу відеозапис, пояснення потерпілого, схема дорожньо-транспортної події.

Дослідженням зазначеного відеозапису встановлено, що він не містить даних щодо обставин, за яких відбулося зіткнення вищезазначених транспортних засобів, останнім також не зафіксовано, хто саме керував автомобілем «Ауді».

Сукупність досліджених безпосередньо суддею доказів, у першу чергу, наданих під час розгляду справи судом пояснень потерпілого ОСОБА_6 , який не є зацікавленим у звільненні ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності; пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; відеозапису з місця ДТП, який не відображає повного перебігу подій з моменту зіткнення і до висунення підозри ОСОБА_1 щодо його причетності до ДТП та перебуванні у стані алкогольного сп`яніння; приводить до висновку щодо певних сумнівів у частині доведеності матеріалами справи, що саме ОСОБА_1 за вищенаведених обставин керував транспортним засобом «Ауді».

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь. Тобто, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише за наявності таких доказів, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, відповідно до якої у справі «Кобець проти України» ЄСПЛ зазначив, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до зазначеної правової позиції розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, доведених доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити поза увагою ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суддя дійшов висновку про недоведеність у діянні ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних і достовірних доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні цих правопорушень суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити через відсутність у його діях події та складу зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником упродовж десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Циктіч