Справа № 308/3570/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі представника Закарпатської митниці Селеш О.Я., захисника Дідо А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в.о. заступника начальника Закарпатської митниці О. Савчук на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн. (одна тисяча сімсот гривень 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 копійок).

Іноземну валюту, вилучену згідно з протоколом про порушення митних правил № 0429/30500/22, а саме: 70 000 (сімдесят тисяч) євро (купюри номіналом 50 Євро у кількості 1400 штук); 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США (купюри номіналом 100 дол. США у кількості 350 штук) - повернуто ОСОБА_1 або його уповноваженому представнику.

Відповідно до постанови та протоколу про порушення митних правил, - 03 березня 2022 близько 21 години 05 хвилин громадянин Росії ОСОБА_1 , слідуючи з України в Румунію, заїхав по смузі руху «зелений коридор» на митний пост „Солотвино Закарпатської митниці у якості водія автомобіля марки «Land Rover», р.н.з. НОМЕР_1 , де в якості пасажирів разом з ним слідували громадянка України ОСОБА_2 , громадянка України ОСОБА_3 та дитина ОСОБА_4 .

У ході митного контролю зазначеного транспортного засобу, ручної поклажі та багажу у громадянина Росії ОСОБА_1 та пасажирів було встановлено наявність валюти в розмірі 10 000 (десять тисяч) євро, що не перевищує дозволену до вивезення норму готівки, в еквіваленті 10 000 євро, визначену постановою Національного банку України № 3 від 02.01.2019 року, а також іноземну валюту в розмірі 70 000 євро та 35 000 тисяч доларів США, що перевищує дану норму.

Зазначені валютні кошти знаходилися у дорожній сумці громадянина Росії ОСОБА_1 та були пред`явлені для перерахунку. Документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищує еквівалент 10 000 євро, громадянин Росії ОСОБА_1 не надав.

Таким чином, громадянин Росії ОСОБА_1 , з порушенням порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю та вимог ст. 8 Закону Україну «Про валюту та валютні цінності», намагався перемістити через митний кордон України іноземну валюту, а саме: 70 000 євро та 35 000 тисяч доларів, що згідно з курсом Національного банку України станом на 03.03.2022 року відповідно становить еквівалент 2 321 949,00 гривень (в євро) та 1 023 921,50 гривень (в доларах США), яка перевищувала дозволену до вивезення норму готівки, визначену постановою Національного банку України № 3 від 02.01.2019 року, а також підлягає обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України та відповідно до п. 18 постанови Національного банку України № 5 від 02.01.2019 року вимагає документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищує 10 000 євро, чим вчинив порушення митних правил, передбачене статтею 471 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з даною постановою в.о. заступника начальника Закарпатської митниці О. Савчук подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та призначити йому стягнення у вигляді штрафу 1 700 грн. та конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці Селеша О.Я., який підтримав доводи апеляційної скарги, захисника Дідо А.М., вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст.487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ч.1 ст.486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне, та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Положеннями ст.489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів провадження, вказані вимоги закону при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 Митного кодексу України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в апеляційній скарзі не оспорюється, а відтак, не є підставою для апеляційного розгляду справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , то слід зазначити, що згідно ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.471 МК України за дане правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації не задекларованої валюти.

Разом з тим, при вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Санкцією ст. 471 МК України передбачено основне адміністративне стягнення - штраф та додаткове стягнення - конфіскація товарів заборонених або обмежених законодавством України. Законодавством України не заборонено та не обмежено переміщення грошових коштів у будь-якому розмірі.

Так, відповідно до пояснень захисника, який вказав, що кошти є власністю ОСОБА_1 та не були прихованими, знаходились в сумці, а застосування стягнення суперечитиме принципу легітимної мети при забезпеченні суспільних інтересів. ОСОБА_1 є висококваліфікованим працівником IT індустрії, має посвідку на постійне проживання в Україні, згідно з листом Міністерства цифрової трансформатики України від 01.04.2022 року є надійним партнером Міністерства цифрової трансформації України протягом багатьох років, підтримував концепцію спеціального правового режиму для ІТ- індустрії Дія.City. Приймав активну участь в обговоренні проекту, залученні технологічного бізнесу України для формування найкращих умов спеціального правового режиму та у загальному просуванні проекту. Компанії ОСОБА_5 та Reface, в яких ОСОБА_6 є засновником та раннім інвестором, відповідно стали першими резидентами Дія.City та надали поштовх до резиденства багатьом компаніям, працюючим в технологічному секторі країни. Крім того, зазначив, що ОСОБА_6 також власноруч докладає зусилля заради розбудови повноцінної екосистеми технологічного бізнесу та технологічного хабу світового рівня в Україні.У 2021 році він запустив технологічний університет ОСОБА_7 , який має на меті випускати повноцінних IT-підприємців. Завдяки ОСОБА_8 в Україні також вже декілька років працюють такі освітні та просвітницькі проекти як STEM is FEM та "Наука - це вона". ОСОБА_6 зробив значний внесок у розбудову України як технологічної держави і підняття інвестиційної привабливості країни, його рекомендують до подальшої співпраці.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про незаконність походження вказаних коштів. Обтяжуючих відповідальність особи обставин, судом першої інстанції, як і судом апеляційної інстанції не встановлено.

Окрім того ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09.06.2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06.11.2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер скоєного, виходячи із ч.3 ст.462 МК України, матеріалів справи, встановлені судом обставини, зазначені норми закону, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що на правопорушника має бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Підстав для застосування конфіскації вилученої валюти у суду немає.

Що стосується конфіскації коштів, які були предметом порушення митних правил, на чому наполягав представник митного органу, то така не підлягає застосуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року, яке було ухвалено за наслідками розгляду справи N 3-261/2019 (5915/19), окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України, а саме "а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), оскільки не забезпечують справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи та не узгоджуються з принципом верховенства права, а тому в цій частині суперечать приписам частини першої статті 8, частин першої, четвертої, шостої статті 41, частини першої статті 64 Конституції України.

Застосоване до ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу є достатнім для виправлення та належної поведінки правопорушника, відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у неповному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу в.о. заступника начальника Закарпатської митниці О. Савчук залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від18 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага