Справа № 139/199/22
Провадження № 3/139/95/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року смт Муровані курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з СПД № 1 (смт Муровані Курилівці) Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше притягувався до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі постанови судді Мурованокуриловецького районного суду від 07 лютого 2022 року, ОСОБА_1 знову 21 квітня 2022 року о 17-ій годині 41 хвилина керував скутером «Honda Dio», без номерного знаку, по вулиці Комарова в смт Муровані Курилівці з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини), але від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу водій відмовився, а також відмовився від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав, пояснив, що посадив дома картоплю, випив спиртного, а потім сів за кермо скутера і був зупинений працівниками поліції. Щиро каявся, просив суворо не карати.

Розглянувши справу, прийшла до наступного висновку:

Поданими до суду матеріалами беззаперечно доведено вину ОСОБА_1 у відмові від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, його вина доведена обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 322644 від 21 квітня 2022 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а також оглянутим в судовому засіданні технічним записом події адміністративного правопорушення. Так, на оптичному диску мається фіксація факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом по вулиці Комарова на території автовокзалу в смт Муровані Курилівці, порядок та підстава зупинки ТЗ; фіксація факту зізнання ОСОБА_1 у вживанні алкоголю, фіксація факту відмови пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ; фіксація факту відмови пройти медичний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується довідкою інспектора з РПП СПД № 1 Могилів-Подільського РВП Олександра Швеця, копією постанови судді Мурованокуриловецького районного суду від 07.02.2022 року пропритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглянувши справу та оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшла до висновку про винуватість ОСОБА_1 в правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу винного, який регулярно вчиняє порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена статтею 130 КУпАП, вважаю за можливе та правильне призначити ОСОБА_1 стягнення, передбачене санкцією інкримінованої частини 2 статті 130 КУпАП у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, також враховую інформацію, наявну протоколі про адміністративне правопорушення, про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, та наступне:

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст цієї норми свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, законодавець у санкції частини 1 статті 130 КУпАП визначив як основне обов`язкове стягнення штраф з позбавленням права керування транспортними засобами. Тому в даному випадку не є доцільним керуватися п. 28 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому наголошується, що «суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами у випадках, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала». Ці роз`яснення Пленуму ВСУ були актуальними в той час, коли позбавлення права керувати транспортними засобами було передбачено у санкції статті як альтернативне стягнення.

Щодо додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, враховую, що станом на момент розгляду справи в суді ТЗ, яким керував ОСОБА_1 , під час вчинення вміненого адміністративного правопорушення, відсутні докази про його (ТЗ) належність саме ОСОБА_1 , а зі слів самого ОСОБА_1 , він уже відчужив скутер «Honda Dio», без номерного знаку. За таких обставин вважаю, що додаткове стягнення можна не застосовувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення. Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 496 гривень 20 копійок.

Керуючись ч. 2 ст. 130, ст. 40-1 ст. ст. 221, 283, 284, 287, 294, 307, 308 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", -

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме, у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчиненій особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за частиною 1 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню за цією статтею у виді штрафу у розмірі 2000 НМДГ в сумі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя: ____________