справа № 179/1056/22
провадження № 3/179/581/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року смт Магдалинівка

Суддя Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області Кравченко О.Ю., за участю секретаря судового засідання Ахтієвої Р.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з ВЧ НОМЕР_1 НГУ про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Ставищинського району, Київської області, громадянина України, командира 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ, який мешкає у АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 172-15 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з Військової частини № НОМЕР_1 НГУ надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення серії НГУ №130822 від 26.09.2022 року, 25 серпня 2022 року о 06 годин 30 хвилин на території об`єкта НОМЕР_2 в/ч НОМЕР_1 НГУ «ІНФОРМАЦІЯ_2» (АДРЕСА_2) командир 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ старший лейтенант ОСОБА_1 недбало виконував службові обов`язки, не здійснював організацію несення служби на об`єкті, покинувши його без дозволу, не здійснив заходів для виконання вимог командира, порушив вимоги статутів ЗСУ, що могло привести до підриву бойової готовності, неспроможності виконання бойового завдання, чим недбало поставився, як службова особа, до обов`язків військової служби під час дії особливого періоду, в умовах воєнного стану, що було виявлено 25.09.2022 року за результатами службового розслідування, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав та суду пояснив, що він з об`єкту виїхав по службових справах та у лікарню за попереднім погодженням свого безпосереднього командира - ОСОБА_2 , у його відсутність обов`язки старшого на об`єкті виконував штаб-сержант ОСОБА_3 . Висновки про відсутність на місті несення служби належного внутрішнього порядку не відповідають дійсності, оскільки навпаки, є данні про підвищення рівня боєздатності підрозділу та покращення дисципліни особового складу за час його командування.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що ОСОБА_1 25.08.2022 року виїхав з об`єкту на службовому автобусі за отриманням продуктів для військової частини та у лікарню. Оскільки старший лейтенант ОСОБА_1 виїхав у лікарню, тому його обов`язки на об`єкті виконував штаб-сержант ОСОБА_3 . Також повідомили, що за час командування ОСОБА_1 служба у підрозділі змінилася на краще.

Вислухав пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, у ньому зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу.

А тому, предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Разом з тим, як встановлено судом, вказаний протокол щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Так, згідно з диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Диспозиція зазначеної норми закону є бланкетною і встановлення ознак вказаного адміністративного правопорушення потребує звернення до інших нормативно-правових актів, які врегульовують проходження військової служби, та які були порушені військовослужбовцем.

З об`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків саме через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Суб`єктивна сторона вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто прямим умислом.

Таким чином, при провадженні у справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, яку норму спеціального закону або нормативно-правового акту, що врегульовують проходження військової служби порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Однак викладення обставин діяння в протоколі про військове адміністративне правопорушення від 26.09.2022 року, складеному у відношенні ОСОБА_1 , не відображає всіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки в протоколі не вказано, у чому саме полягає недбале виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків та неналежна організація несення служби на об`єкті (окрім його відсутності на місці несення служби), які саме вимоги командира повинен був виконати, але не виконав ОСОБА_1 , які саме вимоги статутів ЗСУ порушив ОСОБА_1 , а також форма його вини щодо таких дій чи бездіяльності. Тобто протокол про адміністративне правопорушення не містить в собі відомостей, що розкривали б суть недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, оскільки само по собі самовільне залишення місця несення служби військовослужбовцем в умовах особливого періоду утворює собою інший склад адміністративного правопорушення - передбачений ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Отже, формулювання обвинувачення у вищевказаній формі є неконкретним і не зрозумілим, оскільки не відображає усіх ознак правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що позбавляє можливості особи ефективно захищатися від пред`явленого обвинувачення та порушує її право на захист.

Зважаючи на встановлені істотні порушення, протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у даній справі та не дає можливості суду встановити обставини вчинення правопорушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до матеріалів справи надана копія наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 25.09.2022 року №438 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та обставин вчинення 25.08.2022 правопорушення командиром 1-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти стрілецького батальйону старшим лейтенантом ОСОБА_1 », зі змісту якого вбачається, що при проведенні перевірки об`єкту НОМЕР_2 було зафіксовано низку порушень, однак в матеріалах справи відсутня посадова інструкція ОСОБА_1 або інший документ, який регламентує його обов`язки, а відтак,суд позбавлений можливості перевірити, чи входили у його повноваження ті обов`язки, невиконання яких ставиться останньому у провину згідно зазначеного наказу.

Крім того, до матеріалів справи, окрім вищезазначеного наказу, не надано жодного доказу на підтвердження наявності порушень, виявлених під час перевірки, а письмові пояснення свідків - заступника командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 та командира стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 фактично дублюють перелік порушень, зазначених у наказі.

У відповідності до положень КУпАП суд не може самостійно встановлювати обставини вчинення адміністративного правопорушення та виходити за межі обставин, зазначених у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення.

Крім цього, суд також не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У своїх рішеннях (кримінальних та некримінальних), що стосуються цивільних прав і обов`язків) Європейський Суд неодноразово підкреслював, що при оцінці доказів Європейський Суд застосовує стандарт доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із співіснування досить сильних, ясних і взаємоузгоджених висновків з наявних фактів або схожих неспростованих фактичних презумпцій (рішення у справах «Гриненко проти України» від 15.02.2012 року, п.55; «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12.03.2009 року, п.62; «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року, п.53).

Матеріали справи у сукупності не дають суду «поза розумним сумнівом» зробити висновок, виходячи із вимог ч.2 ст.172-15 КУпАП, про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;

Враховуючи те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена, суд вважає, що необхідно закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення відповідно до п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 221, 247, 280, 283-284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя О.Ю. Кравченко