Справа №155/1303/22
Провадження №3/155/564/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 м. Горохів

Суддя Горохівського районного суду Волинської області Сметана В.М., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Овсієнка С.А., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працюючого кочегаром в Горохівській міській раді, за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

УСТАНОВИВ:

До Горохівського районного суду Волинської області 21 грудня 2022 року з відділення поліції №2 (м.Горохів) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №901531 від 13 грудня 2022 року вбачається, що 13 грудня 2022 рок о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, здійснив психологічний тиск стосовно своєї доньки ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 , працівниками поліції кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , свою вину не визнав, суду пояснив, що ніяких дій психологічного характеру та тиску на доньку не чинив. Вказував, ув`язку з тим, що він з дружиною, з якою проживає дочка, перебуває в неприязних стосунках, остання викликала працівників поліції.

Захисник Овсієнко С.А., в судовому засіданні заперечував щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки протокол у справі про адмінправопорушення складений з порушенням Закону, а саме не розкрита суть вчиненого адміністративного правопорушення, не заначено які саме дії психологічного характеру вчинив ОСОБА_1 стосовно своєї неповнолітньої дочки. Просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника та потерпілої, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно п.3 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 , вона поросила батька відвести її до дому, в якому були її особисті речі. Підчас поїздки в авто та перебування в будинку її батько ОСОБА_3 емоційно та на підвищених тонах розмовляв з нею, висловлював претензії до неї та її матері щодо їх поведінки та майна, яке вона хотіла забрати до свого місця проживання. Зазначала, що коли вона перебувала в своїй кімнаті та намагалась з неї вийти, батько її відштовхнув назад і повідомив щоб вона залишалась в ній, оскільки то її кімната. Вказані дії батька вона сприйняла образливо та неприємно, розплакалась та в подальшому викликала працівників поліції. Заначила, що дії батька вплинули на неї психологічно і вона відчула певне приниження.

Так, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Статтею 4 Закону визначені основні засади запобігання та протидії домашньому насильству, серед яких, зокрема, належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, а також визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, - державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків.

Відповідно до ст. 18 Закону, - до завдань у сфері запобігання домашньому насильству належать: 1) визначення стану, причин і передумов поширення домашнього насильства; 2) підвищення рівня поінформованості населення про форми, прояви, причини і наслідки домашнього насильства; 3) сприяння розумінню суспільством природи домашнього насильства, його непропорційного впливу на жінок і чоловіків, зокрема на осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; 4) формування в суспільстві нетерпимого ставлення до насильницьких моделей поведінки, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед постраждалих дітей, усвідомлення домашнього насильства як порушення прав людини; 5) викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; 6) заохочення всіх членів суспільства, насамперед чоловіків і хлопців, до активного сприяння запобіганню домашньому насильству.

Із аналізу вищезазначених норм чинного законодавства у своєму взаємозв`язку слід зробити висновок, що заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, здійснює держава з метою забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, починаючи з його визначення стану, причин і передумов та до повного викорінення домашнього насильства.

Так, у даній категорії правопорушень державою визначається організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

На переконання суду, не визнання вини ОСОБА_1 , розцінюється як спроба останнім уникнути передбаченої законом відповідальності за скоєне.

На думку суду, вчинення домашнього насильства у кожному випадку має індивідуальний характер.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №901531 від 13 грудня 2022 року, поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Покликання захисника на ту обставину, що в протоколі про адміністративне правопорушення не розкрита суть правопорушення спростовується зібраними доказами поліцією також безпосередньо встановлених судом в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини.

Обставин, що пом`якшують відповідальність та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , суд не вбачає.

Враховуючи всі обставини справи, особу правопорушника, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 , слід накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Дана міра адміністративного стягнення буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в скоєнні нових адміністративних правопорушень.

Згідно з ст.40-1 КУпАП судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.9, 23, 33, 34, 35, 40-1, 251, 280, 283, 284, 287 КУпАП, на підставі ч. 1 ст.173-2 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

(Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів: ГУК у Волинській обл./м.Горохів/21081100; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38009371, банк отримувача: Казначейство України, номер рахунку (IBAN): UA0003570.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Відповідно до ч.1 ст.307, ч. 2 ст.308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 , штрафу пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови, а в разі оскарження такої постанови - пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, при здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 , стягується подвійний розмір штрафу 340 (триста сорок) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Горохівський районний суд особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2022 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана