Справа № 307/2114/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
07.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з постановою, 13 червня 2021 року, о 18 год 35 хв, на вул. Центральна у с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом мотоциклом марки «Альфа», порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), а саме: за наявності ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та нестійка хода) на вимогу працівника поліції відмовився від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вказує на те, що постанова суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що працівники поліції діяли всупереч приписам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Порядок). В обґрунтування доводів апелянт стверджує, що з матеріалів справи не убачається, що йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. При цьому додає, що працівники поліції безпідставно звинуватили його у тому, що ОСОБА_1 був нетверезий. Окрім цього, вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , складений за відсутності свідків події, хоча огляд на стан сп`яніння повинен проводитись за їхньої участі. Просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги і те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на інший термін не подавав. Окрім цього апеляційний суд враховує і те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 04.11.2021 та 25.05.2022, при цьому доказів про поважність причин своєї неявки до суду ОСОБА_1 не надав.
Отже, неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
На суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення у відповідності до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
У статті 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
У протоколі про адміністративне правопорушення ААБ № 235431 вказано, що 13 червня 2021 року, о 18 год 35 хв, на вул. Центральна у с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом мотоциклом марки «Альфа», порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), а саме: за наявності ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та нестійка хода) на вимогу працівника поліції відмовився від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився під підписання процесуального документу та від отримання його копії.
Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в закладі охорони здоров`я підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які цей факт засвідчили у своїх поясненнях (а. с. 2, 3).
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №101534 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста гривень) (а. с. 4).
Крім того, на відеозаписі, що міститься на DVD-диску, зафіксовано, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у поліцейських виникли сумніви щодо його тверезості, на запитання працівників поліції чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, останній відповів, що: «Так, горілку». Пройти освідування за допомогою приладу «Драгер» безпосередньо на місці зупинки автомобіля ОСОБА_1 відмовився, пропозицію поліцейських проїхати до закладу охорони здоров`я і там пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він також відхилив у присутності двох свідків, за що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення (а. с. 5).
Докази, які досліджені місцевим судом та перевірені судом апеляційної інстанції є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський ОСОБА_5 був упереджений під час зупинки, спілкування та пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що він мав підстави для фальсифікації процесуальних документів або ж обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні будь-які докази як у матеріалах справи, так їх не додано до апеляційної скарги, і на такі не посилається ОСОБА_1 під час розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського Пацкана В. В. у результатах розгляду справи, водночас не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи свідчать про те, що поліцейський виконував свої професійні обов`язки у відповідності до підзаконних нормативних актів, які регламентують порядок та процедуру направлення водіїв на огляд з метою визначення стану сп`яніння, зокрема такими.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
При оцінці доводів апелянта про те, що поліцейський не запропонував водію ОСОБА_1 пройти освідування на місці зупинки транспортного засобу, а протокол складений без участі свідків, апеляційний суд твердження в цій частині до уваги не бере з огляду на таке.
Окрім письмових доказів, яким надана належна об`єктивна оцінка, апеляційний суд враховує у тому числі і наявний у матеріалах справи відеозапис, на якому зафіксована подія за участі ОСОБА_1 , що мала місце 13.06.2021. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити фактичні обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
З наявного у справі відеозапису, який досліджений апеляційним судом, убачається, що водій ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими зазначив, що він вживав алкогольні напої, однак, на вимогу працівників поліції пройти освідування на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився, обґрунтовуючи це тим, що оскільки вживав алкогольні напої, сенсу проходити огляд на стан сп`яніння, немає. Свою відмову ОСОБА_1 підтвердив у тому числі і в присутності двох свідків. При цьому, у матеріалах справи немає доказів про те, що на відеозаписі імовірно зображений не ОСОБА_1 , а інша особа.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , складений за відсутності свідків події, хоча огляд на стан сп`яніння повинен проводитись за їхньої участі. Доводи в цій частині є необґрунтованими, оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами.
Разом з тим, жодних підстав вважати, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за порушення ним п. 2.5 ПДР, є неналежним доказом, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та приписам Інструкції, апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд вважає ці твердження безпідставними, позаяк під час розгляду апеляційної скарги не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, яка чітко регламентує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Апеляційний суд визнає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам вищевказаної статті. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що будь яких зауважень, скарг чи пояснень з приводу змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловлював під час його складання.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН