Справа № 698/535/22
Провадження № 3/698/463/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 р. Суддя Катеринопільського районного суду Баранов О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за участю захисника Замковенка В.М. матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління поліції у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, за ст. 164 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 17.07.2022 року серії ГП № 129740 зазначено, що 17.07.2022 року о 17 годині 00 хвилин на автодорозі М - 05 сполученням м. Київ м. Одеса, ОСОБА_2 , надав послуги з перевезення 18 пасажирів на ТЗ марки Mersedes-Benz Sprinter, реєстраційний знак НОМЕР_1 за маршрутом м. Київ - м. Катеринопіль без державної реєстрації суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на проведення даного виду діяльності, а також без одержання дозволу на здійснення пасажирських перевезень за маршрутом м. Київ м. Катеринопіль, чим порушив п. 24 ч.1 ст. 7 та ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

В судовому засіданні захисник Замковенко В.М. повідомив, що, як на його думку, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували винуватість останнього. З огляду на правову позицію, викладену у постановах ВС від 15.03.2019 року № 686/11314/17 та від 22.10.2019 року № 161/7068/16-а захисник вважає, що зупинка транспортного засобу яким керував його підзахисний була проведена працівниками поліції неправомірно, оскільки не було дотримано, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вимог щодо наявності законних підстав для зупинки. При цьому пояснив, що за проханням сторонньої особи, його підзахисний ОСОБА_2 дійсно керував ТЗ марки Mersedes-Benz Sprinter у визначений у протоколі час, місці, здійснював безоплатне перевезення громадян, які не змогли скористатися послугами рейсового автобусу внаслідок технічної несправності останнього та був зупинений працівниками поліції. Після зупинення пояснив працівникам поліції, що підібрав пасажирів, з іншого технічно несправного автобусу та мав намір безкоштовно перевезти останніх до селища Катеринопіль.

Окремо зазначив, що згідно ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» до адміністративної відповідальності, передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення притягуються суб`єкти господарювання. В той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що його підзахисний є суб`єктом господарювання. Отже, як на думку захисника, законні підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності відсутні.

В судове засідання уповноважений працівник поліції не прибув. Про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином шляхом направлення повідомлення на електронну адресу: .

З протоколу про адміністративне правопорушення від 17.07.2022 року серії ГП № 129740 вбачається, що 17.07.2022 року о 17 годині 00 хвилин на автодорозі М - 05 сполученням м. Київ м. Одеса, ОСОБА_1 , надав послуги з перевезення 18 пасажирів на ТЗ марки Mersedes-Benz Sprinter, реєстраційний знак НОМЕР_1 за маршрутом м. Київ - м. Катеринопіль без державної реєстрації суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на проведення даного виду діяльності, а також без одержання дозволу на здійснення пасажирських перевезень за маршрутом м. Київ м. Катеринопіль, чим порушив п. 24 ч.1 ст. 7 та ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». При цьому вказаний протокол не містить відомостей щодо попереднього вчинення подібних правопорушень (систематичності), а також наявності у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності будь-якого посадового становища.

З первісних письмових пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що підставою для здійснення перевезень пасажирів, останній зазначає обставини згідно яких попередній автобус, що здійснював попередження вийшов з ладу. Тому за проханням іншої особи ОСОБА_1 погодився здійснити перевезення, для чого по дорозі біля автовокзалу підібрав пасажирів з метою їх перевезення до селища Катеринопіль.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила, суду, що вона сіла в автобус на виїзді з м. Києва неподалік від станції «Теремки», поза автобусною зупинкою. При посадці в автобус водій жодних вимог щодо оплати проїзду не висував. Однак, незважаючи на це, в рахунок оплати вартості проїзду вона поклала кошти в сумі 300 грн. неподалік від водія і пройшла в салон. Не бачила щоб останній брав кошти. По дорозі їх було зупинено працівниками поліції, які запропонували пасажирам написати пояснення, але ніхто з пасажирів не хотів цього робити. Тоді працівник поліції сказав, що автобус не зможе рухатися поки не пасажири не нададуть пояснення. Вирішила надати пояснення в яких зазначила про оплату, яка відбулася, саме таким чином, як вона пояснює у судовому засіданні, тобто без вимоги водія про здійснення оплати проїзду.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративна відповідальність настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративна відповідальність настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

При цьому диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП є бланкетною, тому необхідним є встановлення та зазначення в протоколі, норми яких саме законів порушила особа, діючи всупереч встановленому порядку зайняття господарською діяльністю.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення характеризується діями, спрямованими на провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом. Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. В свою чергу, під визначенням господарської діяльності розуміється будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до ст. 3 ГК України господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Суб`єктами господарювання визнаються зареєстровані в установленому законодавством порядку юридичні особи незалежно від їх організаційно-правових форм та форм власності (крім органів державної влади та органів місцевого самоврядування), а також фізичні особи підприємці, які провадять господарську діяльність.

При цьому види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб`єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування визначаються Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222-VIII від 02.03.2015 року.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом,

міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи у період зупинення дії ліцензії повністю або частково, невиконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, порушення ліцензіатом строку повідомлення про всі зміни даних, зазначених у заяві та документах, а також за наявності контролю за діяльністю ліцензіата у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", резидентами держав, що здійснюють збройну агресію проти України, у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про оборону України", суб`єкти господарювання притягаються до адміністративної відповідальності, передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо, самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

З аналізу наведених вище норм випливає, що необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі, а саме вчинення три і більше разів. Таким чином, разове вчинення зазначеної дії не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

При цьому суд визнає, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, які б підтверджували, що діяльність ОСОБА_1 з перевезення пасажирів мала систематичний характер (не менше ніж три рази протягом одного календарного року). Отже, ОСОБА_1 не може вважатися суб`єктом господарювання.

За таких обставин ОСОБА_1 не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» адміністративній відповідальності за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії підлягають лише суб`єкти господарювання.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки визнає, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводили факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Отже, суддя визнає, що твердження захисника Замковенка В.М. про відсутність в діях його підзахисного ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є неспростованими.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. При цьому, враховуючи не виконання працівниками поліції, передбачених ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язків щодо збирання доказів у справі, суддя визнає, що за наявності істотних розбіжностей між запереченнями особи, яка стверджує про власну невинуватість та наявними у матеріалах справи письмовими доказами, які містять наведені вище недоліки, стороною обвинувачення не надано інших належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували вказані вище заперечення особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 суд тлумачить на його користь та за наведених вище обставин, визнає, що у даній справі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 провадженням закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 164 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Катеринопільський районний суд Черкаської області.

Суддя: Баранов О.І.