ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/606/22 Головуючий І інстанції Токмакова А.П.
Провадження № 33/818/1195/22 Суддя доповідач Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Ковері Р.М., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Гордієнко А.Г., без участі інших учасників по справі, за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки справу за апеляційною скаргою правопорушника на постанову Валківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Валківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає: АДРЕСА_2 - визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Постановою встановлено, що 04.07.2022 року о 17:35 год. ОСОБА_1 , рухаючись по а/д Валки-Нова Водолага, поблизу с.Піски Богодухівського (Валківського) району Харківської області, керував т/з Ford Escape, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, нечітка мова. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з цим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2022 року, а провадження по цій справі закрити у зв`язку з відсутністю доведеного складу і події адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування вимог посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення ним норм матеріального і процесуального права, а саме на те, що суд першої інстанції не врахував обставини справи, що свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, бо ОСОБА_1 взагалі не управляв транспортним засобом Ford Escape, д.н.з. НОМЕР_1 , як і не вживав будь-яких алкогольних напоїв. Апелянт посилається на застосування судом першої інстанції неналежних та недопустимих доказів при розгляді даної справи та винесенні оскаржуваної постанови, оскільки відеозапис доданий до протоколу про адміністративне правопорушення не може вважатися належним доказом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з тим, що у відповідному протоколі відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, що нівелює доказове значення даного відеозапису.

Крім того, даний відеозапис був зроблений на мобільний телефон одного з поліцейських і, на думку апелянта, не може бути належним доказом у даній справі. Також посилається на те, що свідками по справі були військовослужбовці, щодо об`єктивної неупередженості яких є сумніви. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Крім того, відсутнє письмове направлення на огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я за визначеною формою. Все це, на думку ОСОБА_1 суд не прийняв до уваги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши правопорушника, його захисника, допитавши свідків, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №319907 від 04.07.2022 р., в якому ОСОБА_1 особисто поставив свій підпис і зазначив, що згоден; поясненнями свідків ОСОБА_2 від 04.07.2022 р., та ОСОБА_3 від 04.07.2022 р.

Зі змісту пояснень свідка ОСОБА_2 , встановлено, що він 04.07.2022 року ніс службу на блокпосту №2, який розташований поблизу бази відпочину «Ялинка» на а/д Валки-Піски, та бачив як близько 17-30 год. до посту на великій швидкості під`їхав автомобіль Ford Escape, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Більше нікого в автомобілі не було. Водій, вийшовши з авто з водійського сидіння, почав просити, щоб йому вручити повістку до армії, зухвало себе поводив, при цьому мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, нечітку мову, порушення координації рухів, тому вони з напарником викликали працівників поліції.

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_3 , він також наполягав, що ОСОБА_1 особисто керував автомобілем, в якому перебував один, при цьому мав ознаки алкогольного сп`яніння, вів себе неадекватно.

В їх присутності ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, запропонований працівниками поліції, відмовився, що підтверджується підписами свідків на акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Крім того, суд взяв до уваги фактичне визнання ОСОБА_1 відмови від проходження обстеження на предмет вживання алкоголю, що підтверджується його згодою, вказаною в протоколі.

Дослідивши докази, що знаходяться в матеріалах справи, суддя дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Як на підставу керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння апеляційний суд посилається на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Допитані судом апеляційної інстанції вищезазначені свідки дали наступні пояснення. Так свідок ОСОБА_2 пояснив, що бачив як до посту де він перебував під`їхала машина, із за керма вийшов ОСОБА_1 , візуально у нього останнього були ознаки сп`яніння: не тверда хода, запах з ротової порожнини, просив видати йому повістку, після чого було викликано групу реагування, котрі викликали згодом наряд поліції.

Аналогічні пояснення дав і свідок ОСОБА_3 . При чому вони обоє пояснили, що раніше ОСОБА_1 вони не знали, бачили його вперше, тому у суду немає підстав сумніватися в їхній неупередженості і в тому, що вони бачили, що саме ОСОБА_1 на вищевказаному автомобілі у зазначений час під`їхав до блок-посту №2, і саме він вийшов із-за керма автомобіля, при чому був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що і стало причиною виклику працівників поліції. Їхні пояснення є послідовними, такими, що не змінювалися протягом допиту їх працівниками поліції, в залі суду в районному суді та судом апеляційної інстанції при апеляційному перегляді справи.

В той же час сам ОСОБА_1 як працівникам поліції, так і районному суду та суду апеляційної інстанції давав різні, розбіжні показання. Так суду першої інстанції він пояснив, що за кермом не їхав, автомобіль залишив біля магазину, поблизу блок-посту, так як вважав, що саме там його автомобіль буде в більшій безпеці. При цьому він не конкретизував в який час він залишив автомобіль там і де весь цей час перебував саме він.

В інших своїх поясненнях він зазначав, що попросив свого знайомого підвезти його на блок-пост, а він начебто їхав в якості пасажира, при цьому ні поліцейським, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду він не пояснив прізвище чи інші дані цієї особи.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 хитрує, вводить суд в оману, щоб уникнути відповідальності за скоєне ним правопорушення.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, суд апеляційної інстанції враховує, що стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність встановлених судом обставин, вбачається, що 04.07.2022 року ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку він відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст.266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Інші обставини по справі на які в апеляційній скарзі посилається апелянт, а саме відсутність в протоколі вказівки на пристрій відеофіксації, можливе використання працівником поліції іншого засобу фіксації, чим передбачено його посадовими обов`язками та інше, на думку апеляційного суду не є суттєвими і не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, застосоване до ОСОБА_1 є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень і таким що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності і його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 25, 33, 294, 295 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Валківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2022 року по справі щодо нього ж, залишити без змін.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст.294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило