Провадження № 3/760/1744/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Сергієнко Г.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, складену старшим лейтенантом поліції Бойчуком М.В. щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Виходячи з протоколу про адміністративне правопорушення №21/2021 від 13.12.2021 року відносно ОСОБА_1 , останній, будучи суб`єктом декларування, несвоєчасно, без поважних причин, 01.05.2021 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив вимоги положень абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення №21/2021 від 13.12.2021, додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора Володіної Д.В., ОСОБА_1 , суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №21/2021 від 13.12.2021 року відносно ОСОБА_1 , останній, будучи суб`єктом декларування, несвоєчасно, без поважних причин, 01.05.2021 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив вимоги положень абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 пояснив, що декларацію не зміг подати вчасно через те, що строк попереднього цифрового підпису закінчився, йому було необхідно виготовити новий цифровий підпис, але через проблеми з картками Приватбанку не зміг вчасно подати запит для виготовлення підпису цифрового. Як тільки вдалося розблокувати свої картки в банку, одразу виготовив цифровий підпис та подав декларацію після звільнення до Реєстру.

Прокурор Володіна Д.В. вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд керується, передусім Конституцією України, практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання корупції».

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу ДПП НП України №5 о/с від 02.01.2021 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Таким чином, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, зобов`язаний був подати декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію ОСОБА_1 подав 01.05.2021.

Встановлено, що декларацію було подано ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Крім цього, відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність або відсутність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із поняття правопорушення, пов`язаного з корупцією, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.

Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати).

Таку ж позицію висловлено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у своєму Інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом також враховуються висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведені в рішеннях «Гавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року та «Амман проти Швейцарії» від 16 лютого 2000 року, про те, що якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи, і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та, щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не містять належних та допустимих доказів про умисне вчинення ОСОБА_1 цього правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Враховуючи те, що адміністративне правопорушення було виявлено 13.12.2021 року про що свідчить протокол №21/2021, строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закінчився.

На підставі зазначеного вище, керуючись стст. 33, 38, 40-1, п.1 ч.1 247, ч. 1 ст. 172-6, 268, 278, 283, 284, 289, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва.

Суддя Сергієнко Г.Л.