КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1090/2022
Справа 376/2675/21 Головуючий в суді І інстанції Віговський С.І.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постанову судді Сквирського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-протиепідемічних правил, постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення червоного рівня епідемічної небезпеки» та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Сквирського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-протиепідемічних правил, постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення червоного рівня епідемічної небезпеки`і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, стягнуто судовий збір в сумі 496,20 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 11 листопада 2021 року о 11 год. 40 хв. в м. Сквира по вул. Червона Площа, 1Г здійснював обслуговування покупців без засобів індивідуального захисту, чим порушив правила карантину людей, санітарно-протиепідемічних правил, постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення червоного рівня епідемічної небезпеки» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови, порушення постановою суду першої інстанції норм процесуального та матеріального права, та необхідність скасування постанови.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на те, що 11 листопада 2021 року він знаходився в сімейному МАФ, але сам МАФ не працював. Коли до кіоску зайшли працівники поліції, то ОСОБА_1 знаходився в МАФ один, торгівля ним не проводилася. Він пояснював працівникам поліції, що його робоче місце за прилавком кіоску, а не біля рукомийника, покупців в кіоску не було, так як МАФ не працював. Самого факту обслуговування покупців виявлено не було, так як у кіоску був присутній тільки він, покупці були відсутні.

Він також пояснював працівникам поліції, що у нього ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина і у нього піднявся тиск, також він пояснив, що кіоск не працює, так як він тільки приїхав з кладовища. Його пояснення до уваги прийняті не були, він поїхав до лікарні, а працівники поліції залишилися в кіоску одні, не захотіли виходити, щоб він його закрив. В лікарні у ОСОБА_1 виявили тиск 200/100.

Вказував, що самого протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 511757 від 11 листопада 2021 року він не бачив, йому ніхто його не вручав, він особисто даного протоколу не підписував. Коли він знаходився в кіоску з працівниками поліції, нікого більше не було, і ніяких свідків по справі він особисто не бачив.

Після направлення справи до суду судові засідання двічі переносилися за його заяви по причині смерті дружини, відбування поминальних обідів тощо. Про судове засідання, яке відбулось 17 січня 2022 року, його ніхто не повідомив, однак причин його неявки судом не встановлено. Суддя при винесенні постанови по справі не врахував саме той факт, що за його заявами двічі переносилися судові засідання, а при винесенні постанови по справі послався на те, що ОСОБА_1 повідомлявся про час і дату розгляду справи, клопотань про неможливість участі в судовому засіданні не подавав.

Не погоджувався з висновками суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних в справі доказів, оскільки ОСОБА_2 , не має відношення до цієї справи.

Вказував, що адміністративний протокол йому не вручався, самого протоколу він не бачив і не підписував. Факт здійснення ним торгівлі повинен бути доведений фактом проведення касової операції, яка здійснена не була, так як кіоск не працював і товар не відпускався.

Не погоджувався з висновками суду першої інстанції про те, що його вина підтверджена даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення № 511757 від 13 листопада 2021 року, оскільки протокол повинен був складатися 11 листопада 2021 року.

Посилаючись на те, що постанова суду отримана ним поштою лише 24 січня 2022 року, просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Сквирського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження в справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, оскільки розгляд справи проведено у його відсутності і копія постанови в день винесення йому вручена не була.

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

Крім того, до апеляційної скарги додане клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копію довідки про причину смерті, копія свідоцтва про вакцинування, копії витягу з амбулаторної карти ОСОБА_1 .

З метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи апеляційний суд приймає надані ОСОБА_1 докази, якими як не підтверджується, так і не спростовується вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Наведена норма закону є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 511757 зазначено, що ОСОБА_1 порушивправила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Статтею 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

З урахуванням викладеного, тієї обставини, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано вимоги ст. 256 КУпАП, оскільки останній не містить посилання на конкретну статтю нормативного акту, яка передбачає відповідальність за дане правопорушення, вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, не може вважатися доведеною.

Крім того, при оформленні матеріалів даної справи працівниками поліції не встановлено осіб, які знаходились у приміщенні кіоску під час здійснення відеозйомки (дві особи жіночої статі) і не відібрано у них пояснення як у свідків, не вказано в протоколі дані щодо інших свідків правопорушення, письмові пояснення яких наявні в матеріалах справи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які під час здійснення поліцейськими відеофіксації в приміщенні кіоску були відсутні, що свідчить про недотримання працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, вимог п. 15 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року № 1376.

При цьому апеляційний суд враховує, що докази проведення ОСОБА_1 торгівлі з відповідним оформленням розрахунково-касової операції в матеріалах справи відсутні.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що відеозапис, наявний в матеріалах справи, не містить дати і часу його здійснення, а отже не може вважатися достовірним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, належних та допустимих доказів, які стверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих дій відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 511757від 11 листопада 2021 року, суду не надано.

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки під «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на викладене, наявні у адміністративних матеріалах докази не є такими, що «поза розумним сумнівом» доводять винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Крім того, ч. 2 ст. 254 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таке положення також передбачене п. 10 розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про вчинення військових адміністративних правопорушень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року №374.

Об`єктивних даних про дотримання цих вимог щодо ОСОБА_1 матеріали справи не містять, натомість на а. с. 3 наявний другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення АПР18 № 511757від 11 листопада 2021 року, що надає підстави для висновку про невручення його особі, що притягається до адміністративної відповідальності.

Також за змістом абз. 1 п. 8 розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про вчинення військових адміністративних правопорушень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року №374, уповноважена посадова особа, яка складає протокол, зобов`язана роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 КпАП України, про що робиться відмітка в цьому протоколі.

За змістом ч. 2 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення підписується як особою, яка його склала, так і особою, яка притягається до такої відповідальності.

Між тим, вказані вимоги процесуального адміністративного закону також не виконані. На долучених до матеріалів справи відеозаписах також не зафіксовано жодних відомостей про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків.

Наведені обставини також залишились поза увагою судді місцевого суду.

Відтак, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані порушення вимог закону, допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не повно та не об`єктивно розглянув справу, не надав зібраним доказам у справі належну правову оцінку, самостійно відшукав докази на користь обвинувачення, встановивши, що ОСОБА_1 порушивпостанову КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення червоного рівня епідемічної небезпеки», та дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про допущення порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, оскільки конверт з судовою повісткою повернуто до суду з відміткою Укрпошти про закінчення терміну зберігання.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який дійшов суперечливих висновків про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 , незважаючи на те, що матеріали про адміністративне правопорушення складені відносно іншої особи - ОСОБА_1 .

Допущені порушення вимог закону є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбачено ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Сквирського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сквирського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.