Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2022 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Борсук П.П., з участю секретаря судового засідання Русинчук І.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Хвищук Наталії Вікторівни, розглянувши апеляційну скаргу захисника Кінах Я.В. на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2022 року

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого у СНТ в м. Київ «Монтажник», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 копійок.

Останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09.10.2021 року о 04:50 год, в м. Луцьку на вул. Городецька, в порушення вимог п.п. 2.9 «а» ПДР України, керував транспортним засобом OPEL Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 7510». Результат огляду склав 0,89 проміле.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник Кінах Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не спряв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Просить постанову місцевого суду скасувати, а адміністративне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Проте ні відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції ні іншими наявними в справі доказами не підтверджено факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також подальша його зупинка поліцейськими. Відтак твердження особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, про керування її підзахисним автомобілем є безпідставним.

Крім того, вказує на відсутність у ОСОБА_1 самих ознак алкогольного сп`яніння, оскільки записом з бодікамери поліції не вбачається в останнього порушення мови та координації рухів, а його поведінка є адекватною й такою, що відповідає обстановці.

На переконання апелянта, працівниками поліції було допущено порушення у використанні алкотестер «Драгер», оскільки лише остання спроба показала позитивний результат, а попередні ніяких результатів наявності в ОСОБА_1 алкоголю в повітрі, який він видихав, не зафіксували. При цьому, вимоги інспектора поліції про проведення повторних спроб проходження її підзахисним огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою використання спеціально технічного засобу, на думку захисника, є не що іншим, як невдоволенням працівника поліції з негативними результатами такого аналізу.

Також зазначає про недопустимість як доказу роздруківки з алкотестер «Драгер», адже останнє калібрування даного пристрою відбулося з порушенням Інструкції з його експлуатації.

У зв`язку з тим, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у відсутності свідків, не можна визнати належними і допустимими доказами, а саме акт огляду та направлення.

Крім того, захисник посилається на відсутність в матеріалах справи акту про відсторонення водія від управління транспортним засобом.

В поданій апеляційній скарзі захисник Кінах Я.В. також ставить питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що фактично оскаржувану постанову отримала лише 28.07.2022 року наручно в приміщенні Луцького міськрайонного суду Волинської області. ЇЇ підзахисний ОСОБА_1 при постановленні судового рішення в судовому засіданні був відсутній, будь-яких повідомлень про дату та час судового розгляду не отримував, що позбавило його можливості надати пояснення щодо обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які просили поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення та підтримали подану апеляційну скаргу, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до практики Європейського суду, здійснені поза межами встановленого законом процесуального строку провадження у справі чи поза межами встановленого строку застосування певних процесуальних актів, дії, в тому числі суду, визнаються незаконними, а отримані при цьому результати таких дій юридично нікчемними.

Як убачається із змісту оскаржуваної постанови, судовий розгляд адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 відбувся 22 квітня 2022 року у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак матеріалами справи стверджується про належне повідомлення місцевим судом останнього про час, дату і місце судового засідання. Судом першої інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, неодноразово викликався в судове засідання. Так, судова повістка ОСОБА_1 направлялась рекомендованим повідомлення за адресою вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення та за місцем реєстрації, проте відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення останнє поверталось у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Окрім вказаного, на сайті місцевого суду неодноразово було розміщення оголошення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що в кінці червня 2022 року був обізнаний про наявність щодо нього рішення місцевого суду. Також зазначив, що з дня вчинення правопорушення тричі продовжував термін довідки на право керування транспортним засобом в органах поліції.

В суді апеляційної інстанції захисник не надала будь-яких обґрунтованих пояснень щодо поважності пропуску оскарження постанови від 22 квітня 2022 року. Наведені апелянтом посилання про неналежне повідомлення місцевим судом її підзахисного про дату та час розгляду є безпідставними та спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, апеляційний суд доходить висновку, що наведені у поданій апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати строк апеляційного оскарження постанови судді пропущеним із поважних причин.

Приписами ч. 2 ст. 294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Кінах Я.В. пропустила строк апеляційного оскарження судового рішення, і хоча порушує питання про поновлення строку апеляційного оскарження, проте не зазначила поважних причин пропуску цього строку, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, та повертає апеляційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Відмовити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Кінах Я.В. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2022 року, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду П.П. Борсук