Справа №461/5006/20
Провадження №3-в/461/14/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Львів.

Суддя Галицького районного суду м. Львова Юрків О.Р., за участю представника митниці Лубоцького Б.І., захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Хрипти І.М., розглянувши заяву адвоката Хрипти Ігоря Михайловича про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2020 року за виключними обставинами у справі про адміністративне правопорушення за ст. 471 МК України відносно ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 03.12.020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень. Грошові кошти, вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №1077/20900/20 від 01.06.2020 року, а саме: 148 900,00 доларів конфісковано в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,00 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.03.2021 року постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, залишено без змін, апеляційні скарги адвоката Медика Олега Івановича в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Косендюка Ярослава Анатолійовича в інтересах заінтересованої особи ОСОБА_2 - без задоволення.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Хрипта І. М. звернувся до суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Галицького районного суду м. Львова від 03.12.020 року, у якій просить переглянути постанову за виключними обставинами та скасувати таку в частині конфіскації грошових коштів у розмірі 148 900,00 доларів в порядку статті 471 МК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Другого сенату Конституційного суду України № 3-р(ІІ)/2021 у справі №3-261/2019(5915/19) від 21 липня 2021 року, було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів». Адвокат Хрипта І.М. вважає, що накладення на ОСОБА_1 покарання у виді конфіскації грошових коштів є непропорційним переслідуваній меті та не відповідає принципу домірності. Заявник просить врахувати те, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді конфіскації на відшкодування матеріальної шкоди направлено не було, оскільки держава не зазнала жодних втрат внаслідок недекларування заявником коштів, а було виключно стримуючим та каральним за своїм призначенням. Митним органом не доведено, що менш суворе стягнення було недостатнім для досягнення бажаного стримуючого та карального ефекту і запобігання майбутнім порушенням вимоги щодо декларування. Обґрунтовуючи вимоги, захисник просить застосувати аналогію права, посилаючись при цьому на практику ЄСПЛ, а саме рішення, винесені у справах "Швидка проти України", та переглянути зазначену постанову суду за виключними обставинами у зв`язку із вступом в силу рішення Другого сенату Конституційного суду України № 3-р(ІІ)/2021 у справі №3-261/2019(5915/19) від 21 липня 2021 року, а також просить скасувати постанову в частині конфіскації грошових коштів.

Захисник Хрипта І. М. у судовому засіданні вимоги заяви підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах заяви та просить таку задовольнити.

Представник митниці проти задоволення заяви заперечив, просить відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення захисника Хрипти І.М., думку представника митниці, який заперечив проти задоволення заяви, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень. Грошові кошти, вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №1077/20900/20 від 01.06.2020 року, а саме: 148 900,00 доларів конфісковано в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,00 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.03.2021 року постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, залишено без змін, апеляційні скарги адвоката Медика Олега Івановича в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Косендюка Ярослава Анатолійовича в інтересах заінтересованої особи ОСОБА_2 - без задоволення.

Адвокат Хрипта І.М. 21.02.2022 року звернувся до суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2020 року, однак нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення за виключними обставинами не передбачений.

Відповідно до ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Виключні обставини - це нові факти, які виникли після вирішення справи.

Виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Водночас, перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за виключними обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений і суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Тому суд вважає, що за таких обставин посилання захисника Хрипти І.М. на застосування норм Кримінального процесуального кодексу України для розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з аналогії закону, є безпідставним, оскільки норми КПК України регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і його норми не розповсюджуються на розгляд справ про адміністративні правопорушення. Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі за виключними обставинами, чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ суд не наділений.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього, у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Таким чином, рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

У рішенні Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 3-р(ІІ)/2021 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України, що визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Станом на день прийняття суддею Галицького районного суду м. Львова постанови від 03.12.2020 року, окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів» неконституційними не визнані, тобто на момент ухвалення рішення суддею застосовано чинні норми КУпАП і зазначені положення Закону. При цьому, постанова апеляційного суду набрала законної сили, тобто судове рішення виконане.

Враховуючи те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено КСУ безпосередньо у тексті ухваленого рішення), суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2020 року.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, в якій суд з цих же підстав відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 року за виключними обставинами.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2020 року у справі № 461/5006/20 слід відмовити, оскільки перегляд судових рішень за виключними обставинами Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачений.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяву адвоката Хрипти Ігоря Михайловича про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2020 року за виключними обставинами у справі про адміністративне правопорушення за ст. 471 МК України відносно ОСОБА_1 відмовити.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду.

Суддя О.Р. Юрків.