ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/6248/22

провадження № 3/0285/4776/22

21 листопада 2022 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли

від Новоград-Волинського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області,

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України,

яка проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

З адміністративного протоколу, що надійшов до суду 21.11.2022, слідує, що ОСОБА_2 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СКУ, щодо виховання своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 14.10.2022, перебуваючи по вул. Механізаторів в смт. Городниці, вживав алкогольний напій (горілку), тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.178 КУпАП, однак не досяг віку, з якого його можливо притягнути до відповідальності.

Невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей за диспозицією ч.3 ст.184 КУпАП трактується як: вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП.

Розглянувши адміністративний матеріал, приходжу до наступного висновку.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення, у якому зазначаються відомості, визначені ст.256 КУпАП.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші). Отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, такою доказовою базою, яка має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише достатньо переконливими доказами, які не залишають місце сумнівам.

Підставою для складання відносно ОСОБА_2 працівником поліції протоколу стали її пояснення та пояснення її п`ятнадцятирічного сина про те, що він справді вживав спиртні напої. Разом з тим протокол був складений через місяць після вчинення правопорушення, що суперечить вимогам ч.2 ст.254 КУпАП.

Окрім того, доказова база вини ОСОБА_2 ґрунтується на її власних зізнаннях та показах неповнолітньої дитини, без вжиття усіх розумних і доступних заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Відтак, надані докази, які долучені до справи, викликають розумні сумніви, наявність яких не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення Суду у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

При наявності певної неповноти чи суперечностей, суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Зазначене становитиме порушення вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи (справа «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain»).

Згідно ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Принагідно зазначити, що визнання ОСОБА_2 своєї вини є лише її суб`єктивним ставленням до події, що відбулася, та не є безумовним доказом вчинення правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи всі обставини справи та наявні матеріали, вважаю, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.9, 247 п.1, 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 за ч.3 ст.184 КУпАП,

у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин