Справа № 467/1021/21
Провадження № 3/467/456/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

прокурора Пахомова О.С.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Петрини О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Із протоколу № 523 від 22 жовтня 2021 року про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП вбачається, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно - господарських обов`язків, на яку розповсюджуються обов`язки щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачені статтею 28 Закону України "Про запобігання корупції", в робочий час, маючи дискреційні повноваження 03 грудня 2019 року, 19 грудня 2019 року, 31 січня 2020 року, 29 лютого 2020 року та 31 березня 2020 року, знаходячись на робочому місці, знаючи, що засновником ТОВ «Нік-Агро» є його син ОСОБА_2 , не повідомив ІС НААНУ про реальний конфлікт інтересів при підписанні актів виконаних робіт по договору про надання послуг по перевезенню від 03 січня 2019 року, тобто порушив вимоги ч.2 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КпАП України. Таким чином, ОСОБА_1 31 березня 2020 року вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, а саме: вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Крім того, з протоколу № 522 від 22 жовтня 2021 року про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП вбачається, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно - господарських обов`язків, на яку розповсюджуються обов`язки щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачені статтею 28 Закону України "Про запобігання корупції", в робочий час, маючи дискреційні повноваження 03 грудня 2019 року, 19 грудня 2019 року, 31 січня 2020 року, 29 лютого 2020 року та 31 березня 2020 року, знаходячись на робочому місці, знаючи, що засновником ТОВ «Нік-Агро» є його син ОСОБА_2 , вчинив підписання актів виконаних робіт по договору про надання послуг по перевезенню від 03 січня 2019 року, тобто порушив вимоги ч.3 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КпАП України. Таким чином, ОСОБА_1 31 березня 2020 року вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, а саме: вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

За постановою суду від 26 жовтня 2022 року матеріали проваджень за обома протоколами про адміністративне правопорушення були об`єднані в одне провадження.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 провину у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень не визнав, пояснив, що він повідомив у відповідності до вимог закону ІС НААНУ про укладення господарських договорів між ДП «ДГ Агрономія», яке він очолює, з ТОВ «Нік-Агро». ІС НААНУ призначило особу, яка здійснюватиме контроль над виконанням цих договорів. Не може стверджувати про те, що він особисто підписував акти-прийому від 03 грудня 2019 року, 19 грудня 2019 року, 31 січня 2020 року, 29 лютого 2020 року. Звернув увагу на те, що наявний у справі акт від 31 березня 2020 року взагалі ніким не підписаний.

Захисник у судовому засіданні надала пояснення, в яких вказала, що обидва протоколи про адміністративне правопорушення складені з порушенням вимог закону. В обох протоколах зазначено дату виявлення адміністративного правопорушення 31 березня 2020 року. Разом з тим, у доданих до першого протоколах матеріалах наявний акт від 31 березня 2020 року, який взагалі ніким не підписаний. До другого протоколу ніякі додатки взагалі не додані. Договір між ДП «ДГ Агрономія» та ТОВ «Нік-Агро» був укладений 07 березня 2019 року. Про укладення договору 20 березня 2019 року ОСОБА_1 повідомив засновників господарства. Засновником 26 березня 2019 року була визначена особа, на яку покладено зовнішній контроль за виконанням договору. Оригінали актів, про які мова йде у протоколах, наразі відсутні, тому неможливо провести експертизу для визначення того чи особисто ОСОБА_1 підписав вказані акти.

Прокурор вважав доведеною провину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень. Прохав суд визнати його винним за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі ст. 38 КпАП України у зв`язку з закінченням строків давності провадження по справі закрити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів визначених ст. 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Також, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч.1, п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі - Конвенції) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування ч.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права».

У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже, ст.6 не може бути застосована. Однак, ЄСПЛ не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте, ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0.42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Маліге проти Франції» («Malige v. France», заява № 27812/95, рішення від 23 вересня 1998 року) ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91).

Враховуючи наведене, «кримінальним обвинуваченням», у розумінні Конвенції, слід розглядати і протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.172-7 КУпАП, санкції якої передбачають стягнення у вигляді штрафу від ста до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на один рік, тоді як за Кримінальним кодексом України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ч.2 ст.6 Конвенції гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Одним із таких доказів є протокол про адміністративне правопорушення, який у відповідності до ст.ст. 254, 256 КУпАП про вчинене адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ детальне інформування особи про суть пред`явленого їй обвинувачення є важливою гарантією реалізації права на захист і справедливий суд.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Виходячи із наведеної практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналіз даних протоколів про адміністративне правопорушення №№ 522, 523 вказує на те, що ці протоколи складені з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, оскільки містять суперечності щодо суті адміністративного правопорушення, а саме: в них стверджується про підписання акту виконаних робіт від 31 березня 2020 року по договору про надання послуг по перевезенню від 03 січня 2019 року ОСОБА_1 . Однак в матеріалах справи наявна ксерокопія вказаного акту, у якому будь-які підписи відсутні. До протоколу № 523 взагалі не приєднані будь-які докази.

Крім цього, у протоколі № 523 від 22 жовтня 2021 року зазначається про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, а далі по тексту зазначається про вчинення ним адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП. За такого, є незрозумілою правова кваліфікація по справі.

Також, в обох протоколах йде мова про те, що у наступні дати: 19 грудня 2019 року, 31 січня 2020 року, 29 лютого 2020 року та 31 березня 2020 року при підписанні актів виконаних робіт ОСОБА_1 не повідомив про реальний конфлікт інтересів і про підписання цих актів, тобто вказано чотири дати вчинення адміністративного правопорушення. Однак у формулюванні обвинувачення в обох протоколах зазначена тільки одна дата вчинення адміністративного правопорушення 31 березня 2020 року, інші дати відсутні.

У відповідності до вимог закону суд не має змоги самостійно встановлювати дату адміністративного правопорушення або виключати якісь дати з числа тих, що вказані у протоколі, щоб не вийти за межі обвинувачення, що є недопустимим.

За приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що встановлені під час розгляду справи обставини, а саме: порушення права особи на захист при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, які не були усунуті на підставі постанови Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2022 року про направлення матеріалів справи для належного оформлення,свідчать про те, що провадження по справі щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КпАП України.

Керуючись п.1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КпАП України закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти діб з дня її винесення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя Т.М. Кологрива