ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні дитину 2017 року народження, працюючого інженером у МБТ «Мріябудтехніка», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, суд

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 22.09.2022 року, приблизно о 23.00 годині. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно сина колишньої дружини - ОСОБА_2 , а саме: ображав, погрожував та принижував, чим завдав останньому психічної шкоди його здоров`ю, тобто, щодо особи, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі - Закон).

Вказаних висновків суд дійшов, дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, як-то: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, а також потерпілої, керуючись законом і правосвідомістю, виходячи з наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, зазначив, що дійсно 22.09.2022 року він пізно ввечері привіз додому до матері спільну дитину, за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки це був його день спілкування з дитиною. Їхали з хрестин, були дарунки. Його запросили до квартири оглянути дарунки. В цей час стався конфлікт із колишньою дружиною, після чого до квартири увірвався її син та сам почав конфлікт. В квартирі він особисто перебував не більше 6 хвилин. Вважає, що все викладене це є неправдою, є провокацією з боку його колишньої дружини та її сина, що саме він є жертвою у цій справі, оскільки вони його підставили. Вважає, що син дружини не повинен втручатися у їх з дружиною розмови та взагалі не має права з ним спілкуватися та лізти у його життя. Саме син дружини вчинив сварку, викручував йому руки, вигнав з квартири, ображав його та напав на нього. Додатково зазначив, що до квартири він зайшов, щоб з дитиною подивитися дарунки, все було добре. Дійсно, він вжив вина, але почував себе тверезим.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначив, що він є студентом КПІ, проживає із матір`ю ОСОБА_3 , бабусею та братом. 22.09.2022 року він повернувся додому, це було приблизно о 22.40-45 годині. Коли зайшов до квартири, то побачив ОСОБА_1 , який сварився із матір`ю та бабусею. Він спитав, що відбувається, на що йому відповіли, що він ОСОБА_1 привіз дитину та зайшов до квартири, хоча його не запрошували. Його не хотіли запускати до квартири, однак він все одно зайшов, був у нетверезому стані. Усі просили його піти. Потерпілий також попросив ОСОБА_1 піти, однак він відмовився, нікого не слухав, залишати квартиру відмовлявся. Враховуючи пізній час та неадекватну поведінку ОСОБА_1 потерпілий вирішив його з квартири вивести, що й зробив, двері зачинив за замок. Однак, ОСОБА_1 вирішив не йти, а почав агресивно себе поводити та сильно стукати у двері, кричати, ображати, погрожувати, принижувати. ОСОБА_1 так бив по двері, що зламав ручку двері, зламав штапик двері. Те, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння було зрозуміло по запаху алкоголю, який йшов від нього, а також його хитало. Загалом сварка виникла лише через те, що була пізня година та ОСОБА_1 усі просили піти з квартири, однак він нікого не слухав та виходити не хотів, коли його вивели, то він став поводити себе дуже агресивно та неадекватно.

Під час надання пояснення суду та відповідей на питання учасників судового розгляду видно, що потерпілий перебуває у пригніченому стані, емоційно переживає, згадуючи події, про які розповідає, виглядає розгубленим через безсилля від ситуації.

На зазначене в судовому засіданні потерпілим, ОСОБА_1 зазначив, що це все є неправдою, він не має права лізти у їх, з дружиною, життя та не йому вирішувати, коли він має йти з квартири та коли туди приходити.

В судовому засіданні, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих пояснень суду, свідок ОСОБА_4 зазначила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_1 20.09.2022 року, ввечері, ОСОБА_1 повернувся з дитиною, він перебував у нетверезому стані, це було одразу видно за його походкою, чутно по запаху. Він повернув дитину, вже було пізно, свідок зазначила йому, що б він йшов додому, але ОСОБА_1 відмовився та на це почав нецензурно лаятися. На шум вийшла мати свідка, зробила йому зауваження. Однак ОСОБА_1 не реагував, силою увійшов до квартири. Свідок з матір`ю нічого не могли зробити, оскільки слабші за нього. В цей час прийшов додому син свідка, зробив ОСОБА_1 зауваження, а після того, як останній не реагував, вивів його за двері. На запитання учасників зазначила, що ОСОБА_1 у квартирі був приблизно 10-15 хвилин. Він пропонував вибачитися, однак хотів, щоб перед ним також вибачилися. Конфлікт розпочався через те, що усі втомилися, був пізній час, ОСОБА_1 просили піти, однак він нікого не слухав. Уникнути конфлікту в той час було не можливо, оскільки ОСОБА_1 був агресивний. Власниця квартири є мати свідка, ОСОБА_1 взагалі не має права заходити до квартири. Мати свідка казала йому йти, але все було марно. Усі хотіли, щоб ОСОБА_1 просто дав усім спокійно жити.

Окремо суд зазначає, що ОСОБА_1 , не соромлячись суду та інших учасників судового процесу, дозволяв собі в судовому засідання принижувати потерпілого, проявляти зневагу, перебивав як свідка, так й потерпілого при наданні ними пояснень, що дійсно характеризує ОСОБА_1 , як нестриману особу.

Згідно ст. 1 Закону у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: … 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 4) економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; 5) запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 12) протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 15) сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Статтею 3 Закону передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні, або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

З урахуванням того, що згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Як убачається з матеріалів цієї справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення; відомостями, що містяться у матеріалах у їх сукупності, у т.ч. пояснень потерпілого, а також поясненнями самої особи, що притягується до адміністративної відповідальності, наданими в судовому засіданні, а також самого потерпілої та свідка.

Також, суд враховує, що домашнє насильство, відповідно до положень ст. 173-2 КУпАП, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце лише тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної шкоди або шкоди психічному здоров`ю потерпілому.

Оцінюючи можливість настання шкоди психічному здоров`ю потерпілого, суд має врахувати, що самі по собі нецензурні, брутальні висловлювання, образи та таке інше не утворюють домашнього насильства та складу адміністративного правопорушення. Це відбувається лише у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У цій справі безсумнівно встановлено судом, що дії ОСОБА_1 викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, характер вчиненого порушення з боку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідчить про наявність в його діях складу даного правопорушення - вчинення домашнього насильства у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Що стосується доводів ОСОБА_1 , що вказана справа є сфабрикованою, то, на думку суду, вказані доводи спростовуються матеріалами справи, нічим не підтверджені, та спрямовані виключно на уникнення відповідальності.

Також, потерпілим у судовому засіданні надано відеозапис, який було відтворено у повному обсязі. Згідно вказаного запису, ОСОБА_1 намагався потрапити у квартиру, лаявся, принижував потерпілого. Вказаний відеозапис кореспондується з фактичними обставинами справи.

Сам ОСОБА_1 зазначив, що вказаний запис не може бути доказом, оскільки на ньому не видно, що це саме він. Вказаний запис невідомо коли, де та ким був знятий. На ньому чутно сторонню людину, а не його.

На думку суду, з урахуванням пояснень потерпілого та свідка, вказаний запис є належним та допустимим доказом у справі. Обмежень щодо застосування тих чи інших технічних засобів для відео фіксації чинне законодавство не містить.

У цій справі не установлено порушення фундаментальних прав і свобод ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Строки притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Що стосується стягнення, то відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладені адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, а саме: характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та не убачає, в розумінні ст. ст. 34, 35 КУпАП, обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останнього і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Визначаючи вид стягнення суд також бере до уваги, що в судовому засіданні ОСОБА_1 не розкаявся щодо своїх дій, не висловив жалю, не засудив своїх дій щодо колишньої дружини та її сина, а навпаки поставив свою поведінку на другий план, вважає її нормальною, та акцентував увагу суду лише на факті, що його провокують.

У цій справі суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не бажає нікого чути, не хоче розуміти, що існують певні правила співжиття громадян, в тому числі, як своєї родини, так й сторонніх осіб. Що своїми діями ОСОБА_1 наносить шкоду, в першу чергу, своїй дитині, яка це все бачить. Суд не може не відмітити того, що ОСОБА_1 привів дитину додому майже об 23.00 годині, що для дитини віком 4 роки вже є ненормальним, оскільки дитина має в цей час спати. Також, ОСОБА_1 , проводячи своє дозвілля з дитиною, дозволив собі вживання алкогольних напоїв, що ним не заперечувалося у судовому засідання, однак вказане є неприпустимим, проте, сам ОСОБА_1 вважає, що після вживання він почував себе добре, все розумів, а тому нічого поганому в цьому не бачить.

Крім того, вибиваючи двері у квартирі, голосно лаючись у під`їзді багатоквартирного будинку, ОСОБА_1 наплював на усі норми співжиття громадян, йому було байдуже на свою поведінку, яка була вкрай агресивною. При цьому, ОСОБА_1 настільки перебував у запалі, вибиваючи двері, погрожуючи та ображаючи потерпілого, що він зовсім забув, що у квартирі знаходиться його маленька дитина, яка це все чує та якій наноситься такими діями психічна шкода здоров`ю, що, у подальшому, може, в тому числі, вплинути й на життя дитини.

Враховуючи такі обставини, на думку суду, застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді громадських робіт є найбільш доречним та спричиняє негативні наслідки особистого характеру саме для правопорушника. При цьому, суд вважає, що стягнення у виді штрафу, у даному конкретному випадку, не буде достатнім заходом впливу на ОСОБА_1 , який має усвідомити наслідки своєї негативної поведінки, критично осмислити свою поведінку та ставлення, в першу чергу, до свої дитини, якій він, як батько має давати лише взірковий приклад поведінки, дбати про її фізичний і духовний розвиток. ОСОБА_1 має зрозуміти, що законодавство України зобов`язує батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Батьки мають поважати дитину, дбати та забезпечувати охорону здоров`я, рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша - репресивно-каральна («штрафна») - полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція - запобіжно-виховна - тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації, на переконання суду, у разі визначення стягнення у виді громадських робіт.

Крім того, як зазначено у правовій позиції ЄСПЛ у справі «TKHELIDZE проти Грузії», заява № 33056/17, відсутність негайного реагування органів влади при виникненні підозр щодо домашнього насильства порушує конвенцію. ЄСПЛ наголосив, що за відповідних обставин влада зобов`язана вживати превентивних оперативних заходів для захисту особи, життю якої загрожує злочинні дії іншої особи. Жертви домашнього насильства, які потрапляють до категорії вразливих осіб, мають право на державний захист. Коли виникають будь-які підозри щодо домашнього насильства чи насильства щодо жінок, від органів влади вимагається негайне реагування та подальша особлива ретельність для вирішення конкретного характеру насильства в ході провадження.

Згідно із ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Як зазначається у ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, дії ОСОБА_1 явно не відповідали ситуації, останній поводив себе агресивно, неадекватно, збуджено, свідком чого стала мала дитина.

А тому, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суд вважає за необхідне направити ОСОБА_1 до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 173-2, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 35 годин.

Направити ОСОБА_1 до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк 3 (три) місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп.

Судовий збір підлягає сплаті на наступні реквізити: отримував коштів: ГУК у м. Києві/Соломян.р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0026010, код класифікації доходів бюджету 22030101, Призначення платежу: судовий збір.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Суддя Ріхтер В.В.