ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/3130/20 Номер провадження 33/814/644/22Головуючий у 1-й інстанції Пілюгіна О.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М.,

за участю:

адвоката Юшко Т.Г.,

при секретарі Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2020 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 420 гривень 40 копійок.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 21 травня 2020 року о 20:50 год. на 19 км траси М-18 за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, звужені зіниці, які не реагують на світло, не природна блідість, в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку - на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД».

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що пояснення свідків не є належними доказами, оскільки вони не допитувалися у суді першої інстанції.

Крім того у нього зі свідками виник конфлікт, які відносно нього вчинили кримінальне правопорушення.

Вказував, що пояснення заповнені однією людиною на шаблонному бланку і лише мають різні підписи.

Зазначав, що працівники поліції незаконно використовували пристрій для відео фіксації, який їм не видавався, що підтверджується відповіддю 23 липня 2020 року №466аз/41/14/01-2020 на адвокатський запит.

Крім того долучений відеозапис не є безперервним та не може вважатися як належний і допустимий доказ.

Також розгляд справи суддею місцевого суду відбувся з порушенням вимог ст.268 КУпАП, що є порушенням його права на захист.

Звертає увагу на те, що він вчинив адміністративне правопорушення у вигляді відмови від проходження огляду у стані крайньої необхідності з метою усунення реальної небезпеки, яка загрожувала йому та його пасажиру Потоцькому та яка виражалась у вигляді позбавлення права на життя та ушкодження здоров`ю людьми які агресивно себе поводили до приїзду поліції.

Ураховуючи викладене, прохав скасувати постанову Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2020 року та закрити провадження у справі.

Від адвоката Юшко Т.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява з додатковими поясненнями у яких вона підтримала обставини викладені у апеляційній скарзі.

Крім того вказувала, що у матеріалах справи відсутнє відео на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу, спілкування з водієм та хто був за кермом. Відео не містить фіксації руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на ньому зафіксовано лише факт знаходження ОСОБА_1 біля працівників поліції.

Зазначала, що за фактом незаконних дій працівників поліції, ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР, а за фактом нанесення тілесних ушкоджень особами, які були свідками при складанні протоколу звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.

Звертає увагу, що 21 травня 2020 року поліцейським Кривенком Г.С. було винесено постанову серії ЕАМ №2566709 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 51,00 грн, за ознаками вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

З метою захисту порушених прав та скасування незаконного рішення ОСОБА_1 звернувся із позовом до Московського районного суду м.Харкова.

За результатами розгляду вищезазначеної справи, Московським районним судом м.Харкова позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову ЕАМ №2566709 серії від 21 травня 2020 року, провадження у справі закрито, рішення набрало законної сили.

Вважає, що ураховуючи обставини та докази, водій ОСОБА_1 не допускав порушення ПДР, за які б його могли зупинити, факту зупинення його під керуванням транспортного засобу не було, тому всі наступні вимоги поліцейських водій не зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимим доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_2 яка підтримала доводи викладені у апеляційній скарзі та надані письмові пояснення, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 329670 від 21 травня 2020 року; даними рапорту поліцейського 1 взводу 6 роти 4 батальйону УПП в Харківській області Самборського В.М. від 21 травня 2020 року; даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 травня 2020 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наявними в матеріалах справи, про те, що 21 травня 2020 року у їх присутності водій транспортного засобу Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`ягніння у встановленому законом порядку, а саме: за допомогою приладу Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД».

Проте апеляційний суд не погоджується з таким висновком, оскільки суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог ст. 251, 252 КУпАП, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та доведеності долученими до протоколу доказами його вини у вчиненні даного правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 329670 від 21 травня 2020 року вбачається, що 21 травня 2020 року о 20:50 год. на 19 км траси М-18 за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку - на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД».

Водій порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто, факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою складовою частинною зазначеного правопорушення.

Відповідно до рапорту поліцейського 1 взводу 6 роти 4 батальйону УПП в Харківській області Самборського В.М. від 21 травня 2020 року до працівників поліції звернувся ОСОБА_3 та повідомив, що водій транспортного засобу Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.

При цьому на підтвердження заявленого працівниками поліції не надано належних доказів.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а КАС ВС дійшов висновку, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Апеляційним судом досліджено відеозапис долучений до матеріалів справи, з якого не можливо встановити факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факту його зупинки.

За таких обставин працівниками поліції не зафіксовано факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того апеляційний суд не бере до уваги долучений до матеріалів справи відеозапис, виходячи з наступного.

Згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року (далі Інструкція № 1026), вона регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки. Тобто запис відеозапису, якщо він здійснювався із нагрудної камери поліцейського, має бути повним, а не його окремі кориговані частини.

Разом з тим, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського судом встановлено, що відеозапис міститься на диску і має декілька окремих коригованих частин, тобто не вівся безперервно і не у повному стані, як того вимагає Інструкція.

Встановлено, що відео фіксація велась в темну пору доби, із долучено відеозапису неможливо встановити осіб, які на ньому зафіксовані та в повному обсязі встановити подію, яка відбувалася.

Законність відеофіксації нагрудними камерами поліцейських, апеляційний суд ставить під сумнів, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено якими саме технічними засобами велась відео зйомка.

У відповіді ДПП УПП в Харківській області зазначено, що 21 травня 2020 року на стаціонарному посту «ВАЛКИ» працівники поліції мали у наявності чотири персональні відео реєстратори HD 1080p із картами пам`яті (SD картки на 32 Gb) із GPRS та спеціалізованим програмним забезпеченням із заводськими серійними номерами: ХА02302 (інвентарний номер 10148-48-12849), ХА02013 (інвентарний номер 10148-13128), ZM0137 (інвентарний номер 10148-12503) та ZM0216 (інвентарний номер 10148-12584).

Вказано, що відповідно до роздавальних відомостей портативних відео реєстраторів та рацій №2848 та 2849 від 21 травня 2020 року інспектор взводу №2 роти №6 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Кривенко Г.С. портативний відео реєстратор не отримував.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги пояснення свідків виходячи з наступного.

Так згідно пояснень ОСОБА_1 , між ним та свідками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виник конфлікт в результаті якої, останні застосовували відносно нього фізичну силу.

У зв`язку із нанесенням йому тілесних ушкоджень вказаними особами, ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до відповіді Харківської місцевої прокуратури досудове розслідування по кримінальним провадженням №0000831 та №0000832 відносно цих осіб доручено Люботинському ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області для подальшого проведення досудового розслідування та виконання вказівок прокурора.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не доведена, а матеріали справи містять суперечності щодо встановлення цієї вини.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що провадження у справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль