Справа № 373/1234/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Свояк Д.В., розглянув матеріали, які надійшли від БПП в місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого головним лікарем КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги Снігурівської міської ради», за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.07.2022 о 09:40 на автошляху М-03 87 км Київ-Харків керував транспортним засобом «Kia Sorento», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено результатом огляду за допомогою приладу «Drager» 6820, тест № 1431, результат тесту 1,20‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 (а) ПДР України.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 (а) ПДР України.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином. Від його представника адвоката Демченка А.М. надійшли письмові пояснення. У письмових поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 вину визнає та щиро розкаюється у вчиненому, зазначає, що правопорушення скоєне при збігу тяжких особистих обставин, після перенесеного ОСОБА_1 сильного стресу протягом тривалого часу, а саме: перебування тривалий час в окупації; виїзд з окупованої території; неодноразові погрози вбивством, заподіянням фізичного та психологічного насилля з боку окупантів. Просить застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки позбавлення такого права ускладнить виконання обов`язків з надання медичної допомоги в умовах воєнного стану, позбавить додаткових можливостей здійснити евакуацію у разі потреби, а також бачитися з єдиним сином та його дружиною, що виїхали з м. Запоріжжя у м.Одеса у зв`язку з її вагітністю.

На підтвердження зазначених обставин додав копії документів: характеристику на головного лікаря КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги Снігурівської міської ради» від 17.10.2022 №32/5; характеристику ОСОБА_1 від 05.10.2022 №17в; свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 ; відповіді на адвокатський запит №305аз/27/012-2022 від 02.11.2022.

Залучені постановою суду від 08.11.2022 в якості сторони обвинувачення представник БПП в м.Бориспіль УПП в Київській області ДПП НП та Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні.

В суді обставини вчинення правопорушення підтвердились протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №243993 від 19.07.2022, матеріалами адміністративної справи: рапортом від 19.07.2022; доповідною запискою від 20.07.2022; результатами тесту на приладі «Drager»; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням; копією акту огляду та тимчасового затримання т.з.; копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки; довідкою про те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія; довідкою про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення від 20.07.2022; відеозаписом події.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає єдине стягнення накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частинами 1 2 ст. 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Згідно з ч.1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

КУпАП не містить положень, які б дозволяли суду призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено відповідною статтею Кодексу.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 КК України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 зазначив (п. 4.1), що Україна є правовою державою (ст. 1 Конституції України). Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст. 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21); кожен має право на повагу до його гідності (ч.1 ст.28); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55); однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п.2 ч. 3 ст. 129).

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Безпосереднім вираженням конституційних принципів додержання гуманізму, справедливості й законності є реалізована в нормах Кодексу можливість особи, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, бути звільненою від кримінальної відповідальності.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 вказав, що закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 щодо індивідуалізації юридичної відповідальності вказано, що Конституційний Суд України вкотре наголошує, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності. Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України послався на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що «<…> для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають <…>. Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції <…>» (рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84).

У рішенні Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року №8-р(І)/2022 вказано, що Конституційний Суд України зазначав, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (друге речення абзацу шостого підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009); обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

У постанові ВС від 06.02.2021 у справі № 263/10894/20 зроблено висновок про те, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.

Слід зазначити, що процесуальні відмінності між провадженнями в межах КК й КПК України та КУпАП викликані переважно різницею в суспільній небезпечності правопорушень, які є підставою для адміністративної та кримінальної відповідальності - за вищої суспільної небезпеки правопорушення, настають суворіші санкції.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись засадою верховенства права, при призначенні стягнення у цій справі суд враховує обставини справи, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність, а також особу винного.

Обставини, які пом`якшують відповідальність: щире каяття,яке виразилось у визнанні та усвідомленні негативності скоєного діяння, повному визнанні вини; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання внаслідок складних сімейних та особистих обставин, які мали місце через збройну агресію та окупацію населеного пункту, де мешкає винний, необхідність евакуації членів сім`ї та загрозу їх життю й здоров`ю.

Обставини, які обтяжують відповідальність: не виявлено.

Суд враховує: характеристики на ОСОБА_1 , відповідно до яких він характеризується як за місцем роботи, так й за місцем проживання позитивно, користується авторитетом та повагою колег, має низку заохочень, вживав заходи щодо зменшення негативних наслідків для КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги Снігурівської міської ради» від тимчасової окупації та бойових дій; став вдівцем у червні 2021 року; у вересні 2022 року поховав матір; до адміністративної відповідальності до цього не притягувався; син ОСОБА_1 та невістка, яка є вагітною, через обстріли м. Запоріжжя виїхали до м. Одеса.

Статтею 69 КК України передбачено можливість за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті. За цих же підстав передбачена можливість не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті як обовязкове.

За вищенаведених обставин, оскільки безальтернативність санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП не забезпечує досягнення справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом прав особи, наявні підстави в порядку застосування аналогії ст. 69 КК України, не накладати на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З врахуванням викладеного, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, згідно зі ст.ст.33, 252, 283 КУпАП суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок на рахунок № UA0026001; код 22030106; МФО 899998, ; отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.

Суддя Д. В. Свояк