Провадження №: 3/752/7767/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли

відУправління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання - АДРЕСА_1
за участіОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києві від Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 25.09.2022 серії ВАБ № 218171, в якому зазначено, що 25.09.2022 о 03:05 у м. Києві по просп. Голосіївському, 74 громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , пересувався по місту під час комендантської години, що була встановлена військовою адміністрацією м. Києва на період з 22:00 до 05:00 та на законну вимогу працівників поліції направитись о управління поліції для встановлення мотивів цього правопорушення та можливої причетності до калобораційної або антиукраїнської діяльності, своїми безпосередніми діями відмовився та ігнорував, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

До вказаного протоколу приєднано протокол про адміністративне затримання від 25.09.2022 серії АЗ № 118576, відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції, вміщені на лазерний компакт-диск, де зафільмовано події, які мали місце стосовно ОСОБА_1 у процесі взаємодії та спілкування правоохоронців з ним.

У судовому засіданні ОСОБА_1 з обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення не погодився та пояснив, що 25.09.2022 дійсно у нічний час прямував на автомобілі додому, про встановлення комендантської години обізнаний, на вимогу працівників патрульної поліції про зупинку автомобіль зупинив, надав документи для установлення особи, на вимогу проїхати до Голосіївського управління патрульної поліції ГУ НП у м. Києві для установлення особи та з`ясування обставин перебування за кермом у комендантський час, перебування до 05:00 в поліцейському відділку одразу погодився. Обговорював з патрульними можливість правильного паркування транспортного засобу, адже виконуючи вимогу про зупинку, подану поліцейським за допомогою спеціального показчика, зупинився обабіч дороги, не впритул до тротуару та на зуапинці громадського транспорту, де ні зупинятися, ні тим більше, паркувати і залишати автомобілі заборонено. При цьому, у ввічливій формі клопотав перед патрульними надати можливість припаркувати автомобіль у дозволений спосіб на тому ж місці. Проте таке клопотання викликало негативну реакції у правоохоронців та один з них застосував до нього силу, що пізніше отримано вияв у адміністративне затримання.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , коли він повернувся вранці на місце зупинки, автомобіль був відсутній, як зясувалося, його евакуювали через порушення правил зупинки та паркування, що потягло за собою витрати на оплату штрафу та послуг евакуатора.

На запитання суду (судді) ОСОБА_1 повідомив, що вимог про проходження огляду на стан сп`яніння поліцейській йому не заявляли, дії правоохоронців відносно себе до керівника або ж в порядку адміністративного судочинства не оскаржував.

Уважно дослідивши наявні матеріали, заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, суд (суддя) не вбачає події та складу адміністративного правопорушення в обставинах, за яких відносно ОСОБА_1 було складено протокол серії ВАБ № 218171 від 25.09.2022, так як всі обставини, у тому числі вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП не є доведеною з дотриманням стандарту доказування "поза розумним сумнівом", у той час як всі усні пояснення, надані ОСОБА_1 в судовому засіданні, повністю відповідають фактичним обставинам, що доводиться дослідженими судом (суддею) відеозаписами.

Так, з відеозаписів слідує, що ОСОБА_1 одразу виконав вимогу про зупинку, подану поліцейським, який подав знак про зупинку автомобілю, що рухався зустрічною від нього смугою. Зупинивши автомобіль, ОСОБА_1 , надав документи для установлення своєї особи, почувши вимогу про необхідність проїхати до відділку поліції Голосіївського району зважаючи на порушення правил комендантської години, одразу погодився, клопотавши перед поліцейськими про надання можливості припаркувати автомобіль не серед проїзної частини у смузі руху громадського транспорту, а у дозволеному для цього місці. Доцільне та логічне клопотання ОСОБА_1 не було задоволено, до нього застосоване адміністративне затримання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі ст. 2 цього Закону завдання поліції є надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

До основних повноважень поліції за ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" віднесено превентивна та профілактична діяльність, спрямована на запобігання вчиненню правопорушень; виявлення причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення.

За вимогами п. 15.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зупинка транспортного засобу забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

За вимогами п. 15.10 Правил дорожнього руху стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Аналіз досліджених доказів дає підстави вести мову про те, що факту порушення законної вимоги працівників поліції, у цьому випадку - вимоги проїхати до поліцейського відділку через перебування у громадському місці у період заборони для цього з огляду на установлення правового режиму комендантської години (факт чого є загальновідомою обставиною і не потребує доказуванню) з боку ОСОБА_1 не мав місце, адже він виразив свою готовність це зробити, надав добровільну згоду, не висловлював заперечень.

Стосовно вимоги патрульних зашити автомобіль на проїзній частині, таку вимогу правоохоронців, на яких в силу закону та системно-правового аналізу наведених вище положень законодавства, окрім правомочностей щодо зупинення правопорушень, покладається і функція попередження вчинення правопорушень, не можливо оцінити як законну, адже вона повністю суперечить вказаним вище пунктам Правил дорожнього руху.

Незгода ОСОБА_1 з цією вимогою патрульних цілком співвідноситься з приписами Правил дорожнього руху, а тому не може оцінюватися як непокора законній вимозі поліцейського за ст. 185 КУпАП.

Статтею 185 КУпАП установлено адміністративну відповідальність за вчинення злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Наявний протокол у поєднанні з відео доказами і показаннями ОСОБА_1 не доводить події та складу адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через не встановлення події та складу адміністративного правопорушення та відсутність належних і достовірних доказів вчинення ним протиправних дій, за які передбачена відповідальність у ст. 185 КУпАП.

Керуючись ст. 9, 23, 185, 247, 268, 276, 277, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бушеленко