КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/758/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гуль В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Судом установлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №299756 від 22 вересня 2021 року водій ОСОБА_2 22 вересня 2021 року о 20:05 год., керуючи транспортним засобом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Києві по вул. В. Гетьмана, 30, під час виїзду на головну дорогу не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги 13.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в протоколі обставини стосовно винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи в суді.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 17 січня 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що його, як потерпілого, у судове засідання викликано не було, про час і місце розгляду справи він судом не повідомлявся, а постанову суду від 16 грудня 2021 року отримав лише 13 січня 2022 року, після того, як самостійно звернувся до суду з відповідним клопотанням та дізнався про наявність такого рішення.

Оскільки викладені скаржником обставини підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, доходить висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Уважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, не проаналізував наявні у справі докази, а висновок суду про відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованим.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в наявній у матеріалах справи схемі ДТП чітко видно розташування транспортних засобів та очевидно, що в момент зіткнення його автомобіль вже завершив виконання маневру та перебував на головній дорозі, при тому, що ОСОБА_2 , порушуючи вимоги ПДР, намагався проскочити перед його автомобілем та здійснив зіткнення.

Уважає, що про порушення з боку водія ОСОБА_2 свідчить і інформація з відеозапису події ДТП та фотознімки з місця пригоди, які долучає до апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №299756 від 22 вересня 2021 року вбачається, що водій ОСОБА_2 22 вересня 2021 року о 20 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Києві по вул. В. Гетьмана, 30, під час виїзду на головну дорогу не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги 13.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

До протоколу додана схема місця ДТП від 22 вересня 2021 року, з якої вбачається місце розташування на дорозі транспортних засобів після їх зіткнення.

Згідно письмових пояснень водія ОСОБА_2 , які він підтвердив і в суді першої інстанції, він, стоячи в бік виїзду до вулиці Вадима Гетьмана, пропускав транспорт, який рухався по вулиці Вадима Гетьмана і відчув удар в лівий передній бік від Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , яка рухалася в бік вулиці Борщагівської. Вказав, що його автомобіль в момент зіткнення стояв (не рухався), про що має двох свідків.

Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_1 , позаду нього рухався автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору. Він пропускав автомобілі, що рухались по вулиці Гетьмана, переконавшись, що може здійснювати поворот праворуч, почав рух та одразу відчув легкий поштовх з правого боку свого авто. Є підтвердження відеореєстратора.

У судовому засіданні, яке відбулось 16 грудня 2021 року, судом здійснено допит свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що водій ОСОБА_2 виїжджав на білому автомобілі Skoda Fabia з другорядної дороги на вул. В. Гетьмана, за ним їхав автомобіль Toyota Camry чорного кольору, який вирішив об`їхати це авто на перехресті зліва. Коли автомобіль Skoda Fabia здійснював поворот праворуч, водій Toyota Camry почав обгін його автомобіля зліва і відбулося зіткнення транспортних засобів. Далі автомобіль Toyota Camry продовжило рух прямо, щоб створити видимість того, що він їхав по проспекту. Він був очевидцем ДТП, так як у цей момент переходив дорогу. Після ДТП, побачивши, що між водіями відбувається сутичка, він залишив водієві автомобіля Skoda номер свого мобільного телефону.

Також апеляційним судом досліджено відеозапис з відеореєстратора, наданий ОСОБА_1 з місця події. З вказаного відеозапису вбачається лише те, що водій транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 рухався по другорядній дорозі, зупинившись, пропускав транспорт, що рухався по головній дорозі, на яку мав намір виїхати водій ОСОБА_1 Пропустивши транспортні засоби, виїхав на вулицю В. Гетьмана та зупинився, ймовірно, у зв`язку із зіткненням.

Разом з тим, на долученому до апеляційної скарги відеозаписі не відображено момент зіткнення з транспортним засобом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , напрямок руху та місце розташування вказаного автомобіля, у зв`язку з чим даний відеозапис не є належним та достовірним доказом наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

До апеляційної скарги також долучено фотознімки з місця ДТП, на яких зображено вищезазначені транспортні засоби після зіткнення.

За змістом вимог статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до пункту 13.3 ПДР України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, місцевий суд, дослідивши зібрані у справі докази, взявши до уваги покази свідка ОСОБА_3 , який був безпосереднім свідком дорожньо-транспортної пригоди, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини водія ОСОБА_2 , оскільки пояснення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є взаємовиключними, будь-які інші докази, на підтвердження винуватості водія ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Доводи апелянта щодо доведеності факту вчинення водієм ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, є неспроможними, оскільки не підтверджуються жодними належними та достовірними доказами. Долучені до апеляційної скарги відеозапис та фотознімки не відображають всієї події ДТП до та в момент зіткнення.

Суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно КУпАП не повноважний виходити за його межі.

За змістом статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З урахуванням положень частини першої статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.

Зважаючи на викладене, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

З огляду на зазначене, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, матеріали справи не містять.

Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

Керуючись статтями 284, 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гуль