19.12.2022 Справа № 756/6140/22
Справа №756/6140/22
Провадження №3/756/3602/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха Оксана Олександрівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

18.06.2022 року о 22-50 год. в м. Києві шосе Гостомельське, 1/1 (найближча адреса), водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fiat 500, номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія із застосуванням газоаналізатора «Drager» Alcotest, що зафіксовано на камеру 472001 (результат тесту № 467 позитивний - 2,00 ‰), чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 18.06.2022 року о 22-50 год. в м. Києві шосе Гостомельське, 1/1 (найближча адреса), керуючи автомобілем Fiat 500, номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору бетонного блоку, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу, після чого місце дорожньо-транспортної пригоди залишив, чим порушив п.п. 2.10 а, 12.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4 КУпАП України.

Захисником Марченком В.С. у судовому засіданні заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124, 130 ч.1 КУпАП. В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 є незаконними та такими, що складені безпідставно. Зазначав, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії АДД № 147292 від 18.06.2022, складеному відносно ОСОБА_1 , як і в протоколах серії ААД № 147293 від 18.06.2022 та серії ДПР18 №188276 від 18.06.2022, місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено адресу: м. Київ, шосе Гостомельське 1/1, разом з тим, як вбачається з протоколу, він був складений на перехресті Великої кільцевої дороги та вул. Газопровідної, вказана інформація також підтверджується роздруківкою із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу «Drager» Alcotest - 7510 ARMF - 0293, відповідно до якої огляд проводився за координатами 50.518652, 30.394672, тобто за адресою складання протоколу. На думку захисника, технічний прилад, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 , використовувався з порушенням строків калібрування, а тому показник алкотестера є сумнівним, при цьому ОСОБА_1 неодноразово повідомляв працівникам поліції, що вважає себе тверезим, результати огляду ОСОБА_1 не демонструвались, про що свідчить відсутність підпису останнього на роздруківці з результатом огляду, пройти огляд у лікаря-нарколога ОСОБА_1 не пропонувалось. Крім того, у протоколі не повністю зазначена назва приладу, за допомогою, якого проводився огляд ОСОБА_1 , що викликає сумнів в його ідентифікації. У матеріал справи взагалі відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 147293 від 18.06.2022 та протоколу серії ДПР18 №188276 від 18.06.2022 захисник зазначив, що при їх складанні інспектор патрульної поліції не в повній мірі виклав об`єктивну сторону правопорушень, обмежившись загальною трактовкою, без розкриття сутності їх вчинення, при цьому, до матеріалів справи не долучені докази матеріальних збитків на підтвердження наявності матеріального складу правопорушення ст. 124 КУпАП. При оформленні протоколу не був складений акт огляду автомобіля. Схема місця ДТП, долучена до протоколу не відповідає дійсності та не підписана ОСОБА_1 . Працівником поліції не доведено як факт залишення ОСОБА_1 місця ДТП, так і факт його причетності до вказаної події.

Інспектором не вжито жодних дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Вислухавши захисника Марченка В.С., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа, у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху).

У відповідності до 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до п.2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішенні Європейського суду з прав людини у складі його Великої палати по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Частиною 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) передбачено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

Під час теоретичного іспиту перевіряється знання Правил дорожнього руху та інших предметів, передбачених програмою підготовки.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП України передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395(далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 р. (далі - Інструкція № 1452/735); та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 р. (далі Порядок №1103).

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок №1103).

Зокрема, пунктом 3 Порядку №1103 передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Відповідно до положень п.2 розділу Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», із змінами і доповненнями, стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. п. 6, 7, 8 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАПогляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналіз вказаних положень діючого законодавства дає підстави для висновку про те, що огляд водія для визначення стану алкогольного сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, а у разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки - виявлення ознак сп`яніння проводиться лікарем у закладі охорони здоров`я в присутності поліцейського.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу, серед яких, є право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 (далі - Інструкція №1376).

Інструкцією №1376 встановлено порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначено порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції №1376 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності, а положення Інструкції №1452/735 та Порядку №1103 - підстави та правила проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, у встановленому порядку в закладі охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішеннях ЄСПЛ, зокрема по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 проходив огляд на місці зупинки транспортного засобу для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою технічного пристрою «Drager» Alcotest - 7510 ARMF - 0293, результат огляду - 2,00 ‰.

Отже, суддя приходить до висновку, що подія правопорушення мала місце, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю наступними доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 147292 від 18.06.2022 року, в якому зазначено про факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Протокол сумніву у суду не викликає, оскільки складений відповідно до вимог статей 254, 256 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Разом з тим, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 147292 від 18.06.2022 ОСОБА_1 таким правом не скористався, пояснень не надав. Не вказав заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не заявляв про невідповідність внесених даних до протоколу.

- відеозаписом з місця правопорушення, з якого вбачається, що водій декілька разів повідомляє поліцейських про вживання ним алкоголю (відео 19:16 хв.; 20:39 хв.; 39:03 хв.), а також те, що останній погоджується з результатами проведеного огляду, мотивуючи тим, що «ситуація у лікаря-нарколога не зміниться»;

- роздруківкою із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу «Drager» Alcotest - 7510 ARMF - 0293, відповідно до якої, результат тестування, при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння склав 2,00 ‰; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який підтверджує, що результат тестування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння склав 2,00 ‰.

Що стосується доводів захисника про не ознайомлення ОСОБА_1 з результатами огляду, вказані доводи спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що після проведення огляду поліцейським продемонстровано на камеру (відео 38:59 хв.), а також ОСОБА_1 результати його огляду, після чого останній самостійно озвучує побачений результат 2,00 ‰ (відео 39:10 хв.; 01:27:53 хв.), при цьому останній не заперечує проти вказаного результату та не висловлює свою незгоду з ним та необхідність проходження повторного огляду у лікаря-нарколога. Після отримання результатів огляду поліцейським роздруковано чек № 467 «Drager» Alcotest - 7510 ARMF - 0293, що зафіксовано на відео (40:00 хв.) та запропоновано ОСОБА_1 надати пояснення (відео 43:29 хв.), а також ознайомлено з протоколом та доданими до нього матеріалами (відео 47:55 хв.).

При цьому суд зазначає, що доводи захисника про те, що ОСОБА_2 вважав себе тверезим є безпідставними, оскільки вважати себе тверезим не означає бути тверезим, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкоголь, вказуючи на те, що він пив пиво та вино (відео 19:16 хв.; 20:39 хв.), вказані відомості він надавав без будь-якого тиску з боку поліцейських.

З приводу посилання захисника, що інспектором не вжито жодних дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, передбачене ст. 268 КУпАП, суддя зазначає наступне.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (KornevandKarpenko v. Ukraine).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту.

В контексті спірних правовідносин право на юридичну допомогу не є абсолютним, його реалізація вимагає вчинення певних дій з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки чинне адміністративне процесуальне законодавство не визначає обов`язковість участі адвоката чи іншого фахівця у галузі права в розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Отримання допомоги адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а не обов`язком органу (посадової особи), що притягає до такої відповідальності.

З урахуванням того, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення у суді ОСОБА_1 скористався правничою допомогою, суд приходить до висновку, що останній в повній мірі реалізував своє право на захист, передбачене нормами діючого законодавства.

Посилання захисника на те, що огляд на місці зупинки був проведений із застосуванням спеціального технічного засобу - газоаналізатору «Drager» Alcotest - 7510 ARMF протиправно, оскільки в порушення інструкції з експлуатації вказаний прилад не пройшов калібрування, також є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 працівниками поліції проводився на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Drager» Alcotest - 7510 ARMF - 0293, останнє калібрування (градуювання) проводилось 09.09.2021.

Так, п. 1 та п. 3 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015, передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, дозволених для застосування на території України медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alcotest» виробництва Drager Safety AG &Co. KGaA (Німеччина), свідоцтво про державну реєстрацію 14455/2014, газоаналізатор «Drager Alcotest-7510» відноситься до числа дозволених для застосування засобів вимірювальної техніки.

Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність", який набрав чинності 01.01.2016 р., засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

У статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність`врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. В ст. 27 цього Закону врегульовано питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки. Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться:науковими метрологічними центрами;метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації;метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання.

Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.

Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.

При цьому, Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік.

На запит суду Управлінням патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції надіслано Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/6792 від 09.09.2021, відповідно до якого за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки «Drager» Alcotest - 7510 ARMF - 0293 відповідає вимогам. Вказане свідоцтво чинне до 09.09.2022. Крім того, надано сертифікат відповідності № UA.TR.039.645 на продукцію «Drager» Alcotest.

Оскільки останнє калібрування даного приладу «Drager «Alcotest 7510»ARMF - 0293 було проведено 09.09.2021, то станом на дату проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння з його використанням, інтервал калібрування даного приладу не закінчився.

При цьому, суд критично оцінює посилання захисника на неможливість ідентифікації приладу, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 , оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №147292 від 18.06.2022 зазначений номер тесту газоаналізатора, а також результат огляду, який повністю співпадає з даними роздруківки із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу «Drager» Alcotest - 7510 ARMF - 0293 (тест №467), крім того, вказаний результат, як вже зазначалось вище, називає й сам ОСОБА_1 після ознайомлення з ним.

Доводи адвоката Марченка В.С. про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом суд не приймає їх до уваги, оскільки зазначені обставини не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду та спростовуються сукупністю доказів наявних в матеріалах справи, в тому числі переглянутим відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, з якого вбачається, що на місці події ОСОБА_1 жодного разу не зазначав про те, що він не керував транспортним засобом.

Що стосується тверджень адвоката Марченка В.С. про невірне зазначення адреси місця події, то суд зазначає, що при складанні протоколів про адміністративне правопорушення, працівники поліції зазначають найближчу адресу від місця вчинення правопорушень, а враховуючи те, що правопорушення було вчинено на відрізку траси, де відсутні будь-які адреси, поліцейським було зазначено найближчу адресу з усіх можливих.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, суд вважає вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені ним, належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій притягуваного та визнання його винуватості.

Аналізуючи вказані докази суд приходить до висновку, що працівники поліції діяли у межах повноважень та відповідно до вимог Інструкції, докази, що містяться в матеріалах справи, повністю узгоджуються між собою та підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що подія правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, мала місце, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доведена повністю.

Крім того, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП.

Так, статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 12.1 ПДР України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП передбачає обов`язкову ознаку у вигляді наслідків порушення Правил дорожнього руху України, а саме: у вигляді механічного пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що не належить тій особі, із вини якої воно сталось.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно з п. 2.10 «а» Правил дорожньогоруху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, які до неї причетні, при цьому суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до наслідків та характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Факт адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 147293; протоколом серії ДПР 18 №188276; рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 УПП у м. Києві ДПП Чабаненко С.; схемою місця ДТП від 18.06.2022; письмовими пояснення ОСОБА_3 ; відео, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує, що він був винуватцем ДТП та поїхав з місця аварії, оскільки не помітив механічних ушкоджень (відео 03:44 хв.; 01:02:20 хв.), при цьому, на 05:40 хв. та 01:02:20 хв. відео чітко вбачаються ушкодження переднього бамперу зліва транспортного засобу Fiat 500, номерний знак НОМЕР_1 , які узгоджуються з переліком пошкоджень, зазначених у схемі місця ДТП від 18.06.2022.

Суд не приймає до уваги доводи захисника щодо відсутності акту огляду автомобіля,а також недолучення доказів матеріальних збитків, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 5 частини 2 пункту 4 Розділу IX «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853), на зворотному боці схеми місця ДТП зазначається перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП.

Таким чином, відповідно до Інструкції, поліцейський не є оцінювачем завданої шкоди та не встановлює ані розмір механічних пошкоджень ані розмір матеріального збитку, а фіксує виключно факт настання дорожньо-транспортної пригоди з видимими (зовнішніми) пошкодженнями.

Натомість, оцінка завданого збитку здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року.

При цьому, пошкодження отримані автомобілем Fiat 500, номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, зафіксовані у схемі місця ДТП від 18.06.2022.

Є необґрунтованими також доводи захисника в частині того, що інспектор патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 147293 від 18.06.2022 та протоколу серії ДПР18 №188276 від 18.06.2022 не в повній мірі виклав об`єктивну сторону правопорушень, обмежившись загальною трактовкою, без розкриття сутності їх вчинення, так як в цих процесуальних документах зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП). Крім того, у протоколах зазначений конкретний пункт нормативно-правового акту, який порушив ОСОБА_1 , а саме: п. 2.10 а та 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Інші доводи захисника, які наведені у заяві про закриття провадження, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, представлені докази підтверджують факт вчинення ним адміністративних правопорушень, у встановленому порядку такі не спростовані.

Разом з тим, згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення серії ААД № 147293 від 18.06.2022, серії ДПР18 № 188276 від 18.06.2022 та, правопорушення були вчинені 18.06.2022 року, тобто з моменту їх вчинення минуло більш ніж три місяці, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про закриття провадження в цій частині на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, суд, при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та ступінь його вини.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують адміністративну відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати до правопорушника адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, в порядку ст. 40-1 КУпАП з правопорушника ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 122-4, 124, ч.1 ст. 130, 252, 268, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП закрити у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її постановлення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя О.О. Тиха