Справа № 495/7958/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Білгород- Дністровський
Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В. розглянувши матеріали, що надійшли від Державної прикордонної служби України НОМЕР_1 Прикордонний загін про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Мігово, Самбірського району, Львівської області, громадянку України, НОМЕР_1 прикордонний згін, начальник 1 групи інспекторів прикордонного контролю віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 », проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №267542 від 06.10.2022 року, ОСОБА_1 після переведення з військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_3 в період з 14.09.2022 року по 16.09.2022 року не прибувала без поважних причин до нового місця служби за адресою: АДРЕСА_2 . Своїми діями старший лейтенант ОСОБА_1 порушила вимоги ст.ст. 12, 16, 17 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст. 172-11 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, провину не визнала, оскільки їй не було надано припис та керівництво відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 не володіло інформацією щодо її переміщення. Також, зазначила, що старший лейтенант ОСОБА_2 не є її безпосереднім керівником, тому вона не зобов`язана виконувати поставлені їй накази по особистому мобільному телефону.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали, які долучені до протоколу, суд прийшов до висновку, що дана справа підлягає закриттю.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення, підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Статтею 172-11 КУпАП передбачено
1. Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб ;
2. Діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення ;
3. Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб ;
4. Діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з урахуванням її застосування Європейським судом з прав людини та основоположних свобод (далі - Європейський суд) поширюються також на справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору належності, допустимості та достатності для висновку про вчинення особою адміністративного правопорушення, враховуючи досліджені в справі докази, приходжу до висновку, що вони переконливо свідчать про те, що відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що ОСОБА_1 після переведення з військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_3 в період з 14.09.2022 року по 16.09.2022 року не прибула без поважних причини до нового місця служби за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона не була ознайомлена з приписом та витягом з наказу про переміщення, а була повідомлена про її переміщення через засоби телефонного зв`язку, також будь-яких приписів або наказів від її керівництва відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 вона не отримувала, тобто відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
З огляду на презумпцію невинуватості, особа яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, а всі сумніви повинні трактуватися на корись особи.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно зі ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Держава перед застосуванням каральних заходів щодо правопорушників зобов`язана перш за все створити умови для належного виконання особою своїх обов`язків, в даному випадку прийняття чітких законів (підзаконних нормативно-правових актів), які б не підлягали двух значному трактуванню, створенню і належному веденню електронного реєстру. Покарання не повинно бути застосованим до особи за наявності формальних підстав правопорушення, та повинно бути відповідним вчиненому діянню з урахуванням усіх обставин (суб`єктивних та об`єктивних ознак).
Діяння повинно містити усі ознаки складу правопорушення, за відсутності хоча б однієї вважається відсутнім склад у цілому.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположеннях свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Згідно вимог ст. 62 Конституції України та передбаченій у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
За вище викладених обставин, приходжу до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 172-11 КУпАП, на підставі ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 172-11, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ
Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 172-11 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: