П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, -

в с т а н о в и л а :

Гр. ОСОБА_1 , будучи постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року притягнена до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, на шлях виправлення і перевиховання не стала та повторно 24 листопада 2022 року близько 18 години 00 хвилин в АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання вчергове залишила місце свого проживання та веде антисоціальний спосіб життя.

Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Гр. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, будь-яких клопотань не надала та зацікавленості в участі у справі не проявила.

Суд наголошує, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07 липня 1989 року).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Зважаючи на те, що гр. ОСОБА_1 підписала протокол про адміністративне правопорушення, суд констатує, що вона достеменно знала про дане судове провадження, однак, з моменту складення протоколу по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, відтак, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи.

У п.п. 66 69 рішення у справі «Смірнова проти України» (заява № 36655/02) від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Нездатність державних органів ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням статті 6 параграфа 1 даної Конвенції, оскільки обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи.

За таких обставин, враховуючи, що статтею 268 КУпАП не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, для забезпечення розгляду справи у межах строку накладення адміністративного стягнення, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе розглянути справу без участі гр. ОСОБА_1 . Неявку гр. ОСОБА_1 у судове засідання суд розцінює як ухилення від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в діях гр. ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 184 КУпАП, - ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Так, за змістом статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 8411410 від 25 листопада 2022 року інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Василенко Я.В. вказана норма матеріального права була застосована, оскільки було конкретизовано, у який спосіб особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої доньки та які саме обов`язки гр. ОСОБА_1 не виконала. Відтак, суд констатує, що працівником поліції розкрито суть адміністративного правопорушення.

Вина гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, стверджується наступними доказами по справі:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 841410 від 25 листопада 2022 року;

- копіями рапортів від 16 липня 2022 року, 16 серпня 2022 року та 07 жовтня 2022 року, з яких встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово втікала з дому та вважалася безвісти зниклою;

- копією акта про доставку підкинутої, заблукалої (знайденої), вилученої з сім`ї поліцією дитини від 24 листопада 2022 року;

- копією акту прийому дитини по центру від 24 листопада 2022 року;

- даними повідомлення інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Василенко Я.В. від 24 листопада 2022 року;

- даними постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи.

При накладенні адміністративного стягнення на гр. ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого нею правопорушення, особу правопорушниці, ступінь її вини та майновий стан.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність гр. ОСОБА_1 , суд не вбачає.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що до гр. ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті, так як воно є необхідним і достатнім для її виправлення.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір», із гр. ОСОБА_1 , слід стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 184, ст.ст. 280,283,284 КУпАП, суддя -

у х в а л и л а :

Визнати гр. ОСОБА_1 винною у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу розміром сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до судової палати у кримінальних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т. А. Миколаєнко