Справа №592/2483/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шияновська Т. В.
Номер провадження 33/816/182/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.04.2022, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Лопаткіна О. В.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки працівниками поліції була грубо порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, на його вимогу не був наданий сертифікат відповідності і свідоцтво про повірку робочого часу вимірювальної техніки, алкотестер «Драгер 0301», за допомогою якого був проведений огляд не включений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, а сам огляд проведений у відсутності двох свідків. Він був не згоден з результатом огляду на місці зупинки т/з та наполягав на проведенні такого огляду в медичному закладі. Заперечує також факт керування т/з і роз`яснення йому працівниками поліції прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та вручення копії протоколу. Суддею допущені порушення вимог ст. 277-2 КУпАП щодо повідомлення про дату, час та місце судового розгляду.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми 28.04.2022 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Згідно постанови, 17.04.2022 о 20:23 в м. Суми вул. Курській ОСОБА_3 керував т/з DAEWOO Lanos, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Alkotest № 0301, велась відео фіксація на бодікамеру, що підтверджується талоном № 39 від 17.04.2022, результат огляду 1,64 (проміле), чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Враховуючи, що ОСОБА_3 не був присутній під час прийняття суддею рішення, копію постанови отримав 05.05.2022, а апеляційну скаргу подав 13.05.2022, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Лопаткіна О. В., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП), а згідно п. 2 і 3 ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи вирішує, крім іншого, таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 059891 від 17.04.2022, ОСОБА_3 відмовився від ознайомлення з місцем та часом розгляду справи, тобто під розпис його не було повідомлено, коли і де відбудеться судовий розгляд.

Разом з тим, ігноруючи вказані вище вимоги закону і фактичні обставини справи, суддею суду першої інстанції протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий 28.04.2022 за відсутності ОСОБА_3 , який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що потягло за собою істотне порушення його прав та законних інтересів, передбачених ст. 268, 279 і 280 КУпАП.

Така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову у справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008). ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, які розглядались, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

З огляду на викладене, судове рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з цих підстав.

Однак з матеріалів справи вбачається, що 17.04.2022 о 20:23 в м. Суми вул. Курській ОСОБА_3 керував т/з DAEWOO Lanos, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справ і об`єктивно підтверджується, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 059891 від 17.04.2022, доказами у справі, зокрема:

- роздруківкою результатів тестування Драгер Алкотест 7510 ARLM 0301, згідно якого показники алкоголю у ОСОБА_3 17.04.2022 о 20:35 становили 1,64 проміле (а. с. 2);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а. с. 3), відповідно якого 17.04.2022 працівником поліції проведений огляд водія ОСОБА_3 на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного пристрою, результат огляду 1,64 проміле;

- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовані обставини вчиненого правопорушення, зокрема, пояснення ОСОБА_3 , що він керував т/з, випив спиртне, бо в нього день народження, проходження ним огляду на місці зупинки т/з із використанням спеціального технічного засобу, результат огляду 1,64 проміле, з яким ОСОБА_3 погодився, ознайомлення зі змістом складеного протоколу, від підпису якого останній відмовився за 15 хв. до закінчення встановленого законом строку для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та забажав пройти такий огляд медичному закладі, оскільки був не згодний з результатами огляду на місці зупинки (а. с. 5);

- показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_5 .

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.9а ПДР, згідно якого водієві забороняється керувати т/з, у тому числі і в стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема, на стан сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що огляд ОСОБА_3 був проведений на місці зупинки т/з, і під час його проведення поліцейським були застосовані технічні засоби відеозапису з використанням спеціального технічного засобу, тому доводи апеляційної скарги про відсутність двох свідків такого огляду є безпідставними, оскільки не грунтуються на вимогах закону.

Також слід зазначити, що у разі відмови водія т/з від проведення огляду на місці зупинки т/з або незгоди з його результатами, такий водій направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, який і забезпечує проведення огляду водія т/з в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав (п. 6, 7 Порядку).

Аналогічні положення містить і п. 9 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», згідно якого з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв т/з, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_3 про те, що він був не згоден з результатом огляду на місці зупинки т/з та наполягав на проведенні такого огляду у найближчому закладі охорони здоров`я, оскільки ОСОБА_3 після проходження огляду на місці зупинки т/з спочатку погодився з його результатом, ознайомився зі змістом складеного відносно нього протоколу, але потім на неодноразові запитання працівника поліції щодо його підписання відповів, що підпише пізніше та просив дочекатися тверезого водія (захисника), з прибуттям якого незадовго до закінчення встановленого законом строку для проведення огляду в закладі охорони здоров`я (15 хв.), відмовся як від підписання протоколу, так і з результатом проходження огляду на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу, вимагаючи забезпечення проведення такого в закладі охорони здоров`я.

Однак водій повинен висловити незгоду одразу після проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з і ознайомлення з показниками спеціального технічного засобу, а не, тягнучи час, вже після складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, тому відповідні доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Твердження апеляційної скарги про те, що не було зафіксовано факту керування ОСОБА_3 т/з, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються поясненнями самого ОСОБА_3 , який під час відео фіксації не заперечував факту керування т/з та погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо ненадання працівниками поліції сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювання техніки, оскільки відповідно п. 5 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що особисто ОСОБА_3 щодо надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки до працівників поліції не звертався.

В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», тому ОСОБА_3 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що алкотестер «Драгер № 0301», за допомогою якого нібито був проведений огляд, не включений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки 17.04.2022 огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», прилад № ARLM 0301, а працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно суддею при виготовленні тексту постанови були допущені явні технічні помилки. При цьому вказаний прилад «Drager Alcotest 7510» може експлуатуватись за умови своєчасного проведення його періодичної повірки та повірки після ремонту, останнє його калібрування проводилось 19.04.2021, а огляд ОСОБА_3 на стан сп`яніння проводився 17.04.2022, тобто в межах річного строку, що відповідає вимогам закону.

Зазначена вище обставина з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП суттєво не впливає на встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення і визнання протоколу неналежним чи недопустимим доказом, не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, докази недопустимими, а судове рішення підлягає безумовному скасуванню, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_3 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими.

Таким чином, апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 поза розумним сумнівом, вважає, що останній порушив вимоги п. 2.9а ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП

Після скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нову постанову, якою накласти на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення, установлене санкцією цієї норми закону, а також стягнути на користь держави судовий збір з урахуванням положень ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.04.2022.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми 28.04.2022 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та ухвалити нову постанову.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавлення його права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов