Справа № 698/268/22
Провадження № 3/698/256/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 р. Суддя Катеринопільського районного суду Баранов О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03.03.2022 року серії ААБ № 156682 зазначено, що 03.03.2022 року о 19 годині 30 хвилин на автодорозі сполученням м.Звенигородка селище Єрки, Звенигородського району, Черкаської області ОСОБА_1 , керував автомобілем Nissan Note, реєстраційний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння наявність, якого підтверджується оглядом, проведеним працівниками поліції за допомогою приладу Драгер, чим порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що дійсно керував автомобілем у визначений у протоколі час та був зупинений працівниками поліції. Після зупинення пояснив останнім, що є учасником бойових дій та у зв`язку з отриманням відомостей про загибель бойового товариша, розхвилювався та вжив близько двох чайних ложек настою пустинника. Пройшов огляд на стан сп`яніння та заперечив його результати, оскільки не вживав спиртного. Наполягав на проведенні медичного огляду, але отримав відмову від працівників поліції. Пояснив, що йому не відомо звідки взявся зазначений у письмових поясненнях свідків показник стану сп`яніння. Також пояснив, що наявні у матеріалах справи письмові пояснення від його імені складені працівником поліції без його згоди та зазначення про те, що він ознайомлений з останніми.

В судовому засіданні захисник Полежака В.Ф. наголосив на відсутності законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виявлення у останнього стану алкогольного сп`яніння.

В судове засідання уповноважений працівник поліції не прибув. Про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 03.03.2022 року серії ААБ № 156682 вбачається, що 03.03.2022 року о 19 годині 30 хвилин на автодорозі сполученням м.Звенигородка селище Єрки, Звенигородського району, Черкаської області ОСОБА_1 , керував автомобілем Nissan Note, реєстраційний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння наявність, якого підтверджується оглядом, проведеним працівниками поліції за допомогою приладу Драгер, чим порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України. При цьому вбачається, що вказаний протокол не містить визначення показника ступеня алкогольного сп`яніння, виявленого у ОСОБА_1 , як не містить і відомостей, які б дозволяли ідентифікувати прилад за допомогою, якого було проведено огляд.

З первісних письмових пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що від імені останнього вони виконанні працівником поліції та не містять застереження про те, що їх складено зі слів ОСОБА_1 та прочитано останнім.

Крім наведеного вище, суддею встановлено, що як опис матеріалів справи, так і самі матеріали не містять: відомостей про проведення відеофіксації огляду водія за допомогою приладу Драгер, квитанції про підтвердження проходження огляду за допомогою приладу Драгер із визначенням ступеня сп`яніння та акту огляду, складеного за наслідками проходження огляду за допомогою приладу Драгер. Проаналізувавши сукупність даних обставин суд приходить до висновку, що відсутність у матеріалах справи, вказаних відомостей унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки буд-яких інших даних, які б об`єктивно підтверджували наявність у водія ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння суду не надано.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, останній поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суддя визнає, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки визнає, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводили факт керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Отже, суддя визнає, що як твердження ОСОБА_1 , так і його захисника адвоката Полежаки В.Ф. про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є неспростованими.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, враховуючи не виконання працівниками поліції, передбачених ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язків щодо збирання доказів у справі, суддя визнає, що за наявності істотних розбіжностей між запереченнями особи, яка стверджує про власну невинуватість та наявними у матеріалах справи письмовими доказами, які містять наведені вище недоліки, стороною обвинувачення не надано інших належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували вказані вище заперечення особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 суд тлумачить на його користь та за наведених вище обставин, визнає, що у даній справі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 провадженням закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Катеринопільський районний суд Черкаської області.

Суддя: Баранов О.І.