ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.,

при секретарі Гресь А.О.,

за участі :

захисника адвоката Мільгевської Я.В.

свідка- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Мільгевської Я.В. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Октябрського районного суду м.Полтави від 31 січня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ., громадянина Йорданії,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладено адміністративне стягнення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп.

Згідно з постановою судді, 21 листопада 2021 року, близько 03 год. 13 хв. у м.Полтава по вул.Соборності, 38, водій, ОСОБА_2 ,керував транспортним засобом «Mercedes-Benz E 200» д.н.з. НОМЕР_1 ,з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідла обстановці. В порушення вимог п.2.5 ПДР України, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Мільгевська Я.В. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Октябрського районного суду м.Полтави від 31 січня 2022 року, а провадження по справі закрити, в звязку з відстуністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення та викликати в судове засідання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Вказує, що поліцейський після зупинки транспортоно засобу самовільно, без дозволу відкрив двері і «вдерся» до автомобіля не роз`яснивши причини зупинки і не відрекомендувавшись поліцейський в грубій формі попросив залишити автомобіль ОСОБА_6 , який знаходився на пасажирському місці.

Зазначає, що ОСОБА_2 не керував автомобілем, керував ОСОБА_7 . Особи, які перебували в автомобілі 21.11.2021 року є громадянами іноземних країн і повідомляли поліцейського, що потребують допомоги перекладача, однак ці клопотання були проігноровані, поліцейський мотивув це тим, що начебто на місці вже присутній адвокат та перекладач, хоча документи на здійснення цих повноважень не були долучені до матеріалів справи.

Стверджує, що поліцейський вимагав у ОСОБА_2 документи на право керування транспортним засобом, не звертаючи увагу на пояснення, що він не керував даним автомобілем. ОСОБА_2 надав патрульному поліцейському документ на право керування, а саме тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_2 від 21.06.2021 року,а на запитання чому термін дії тимчасового дозволу не продовжений пояснив, що не має необхідності продовжувати, оскільки тривалий час не керує транспортним засобом. Поліцейський дійшов висновку, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом та склав відповідний протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Звертає увагу, що всі відеозаписи надані суду в копіях небезперевних файлів фіксації події правопорушення, не підписані електронним підписом відповідного суб`єкта владних повноважень, тому не можуть враховуватись судом в якості допустимих електронних доказів.

В судовому засіданні адвокат Мільгевська Я.В. повідомила, що ОСОБА_2 закінчив навчання в Українській медичній стоматологічній академії у м.Полтава та на даний момент перебуває за межами України.

Заслухавши пояснення захисника адвоката Мільгевської Я.В., покази свідка ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозаписи, приходжу до наступного висновку .

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки судді суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення , за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.

Так, визнаючи ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на докази, які були досліджені у повному обсязі, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №020663 , згідно якого ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, долученого до матеріалів справи, виявлення поліцейськими ознак алкогольного сп`яніння та відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції на місці або в медичному закладі.

Приписами п.2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.7 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Саме після відмови ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння ,працівниками поліції було правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення, де зазначено про недотримання ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки така відмова унеможливила проведення лабораторних досліджень, що в даному випадку є обов`язковим.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженими на те посадовими особами, як передбачено приписами ст.255 КпАП України, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.

Натомість, доводи апеляційної скарги є непереконливими та висновків судді суду першої інстанції не спростовують.

Так, позиція апелянта в цілому зводиться до того, що відсутні докази, які б свідчили, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом, що не були роз`яснені підстави зупинки транспортного засобу та не було запрошено перекладача та адвоката, про які просив ОСОБА_2 , оскільки є громадянином Йорданії.

З такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.

Як вбачається з відеозаписів нагрудної камери поліцейських (додаток до протоколу а.с.10,11)патрульні переслідували дане авто, після зупинки поліцейський поспішив відчинити водійську дверку, оскільки побачив , що водій та пасажир міняються місцями. Спочатку учасники зазначали, що за кермом був ОСОБА_8 , але у розмові з поліцейським він підтвердив, що автомобілем він не кермував. ОСОБА_2 спочатку спілкувався з поліцейськими російською мовою і відповідав на їх запитання, а потім почав говорити, що російську мову не розуміє та просив надати перекладача і захисника. Через деякий час за телефонним дзвінком ОСОБА_2 підійшли перекладач та захисник, за його словами, хоча своїх документів вони не надавали для огляду патрульним поліцейським.

Поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або ж у медичному закладі ,але, особа , відносно якої складено протокол ,чинила дії на затягування часу, і не давала чіткої відповіді після чого працівником поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

-звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

-сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Як вбачається з відео, поліцейськими після зупинки транспортного засобу було виявлено у водія ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідала обстановці.

Керуючи транспортним засобом, ОСОБА_2 повинен розуміти правовий статус водія та виконувати обов`язки водія, встановлені зокрема Правилами дорожнього руху, а саме п. 2.5. Оскільки ОСОБА_2 не виконав вимоги п. 2.5 ПДР у повному обсязі, щодо нього законно та обґрунтовано було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо твердження апелянта відносно відсутності в матеріалах справи повного фрагменту відеозапису з нагрудних камер працівників, зазначаю наступне.

Відповідно до п.3.5 Інструкції після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. Проте, цим пунктом та розділом в цілому не визначено, що надання відеозапису як доказу до суду має бути теж безперервним, а з наявних відеозаписів належним чином зафіксовано як ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу чи в лікарні, на що останній уникав відповіді та затягував час .Крім, цього повністю зафіксовано процесу залучення двох свідків. Тому, наявний відеозапис в матеріалах провадження свідчить про його достатність та змістовність.

Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків апеляційний суд не знаходить, докази , на які послався суд відповідають ст. 251 КУпАП.

Судом враховані всі обставини справи, надана правова оцінка показам свідка ОСОБА_1 .

Оскільки , захисником не було надано додаткових доказів, суд приходить до висновку, що доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з додержанням вимог статті 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Порушень законодавства про адміністративні правопорушення, суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене вище, не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника адвоката Мільгевської Я.В. в інтересах ОСОБА_2 , - залишити без задоволення, а постанову судді Октябрського районного суду м.Полтави від 31.01.2022 року щодо ОСОБА_2 , без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Захожай О.І.