"20" грудня 2022 р. Справа № 367/2241/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Вишгородського РУП ГУНП в Київській області щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

який притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

згідно протоколу, 26 червня 2022 року о 12 год. в с. Гаврилівка по вул. Дружби 2, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21070 днз. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді своєї вини не визнав, повідомив, що автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не керував. Того дня він зі своєю знайомою ОСОБА_2 приїхав в с. Гаврилівка, де на ринку зустрів друзів. ОСОБА_2 залишилася в машині, а він пішов з ними на ринок і там вживав алкогольні напої, однак перед вживанням домовився із своїм двоюрідним братом, щоб він відвіз його з ОСОБА_2 додому. Коли повернувся до машини, там його чекала ОСОБА_2 та слухала в машині музику. Також біля машини вже стояли працівники поліції, які одразу запропонували йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Сідати за кермо він не збирався. Його забрали поліцейські у відділок , де пробув добу. Автомобіль поставили на штраф майданчик.

Свідок ОСОБА_3 , в суді ствердила, що 26 червня 2022 року з ОСОБА_1 поїхала в с. Гаврилівка по справам. Алкогольних напоїв він не вживав. В с. Гаврилівка ОСОБА_1 зустрів своїх друзів та пішов поспілкуватися, а вона залишилася в машині слухати музику. Музика була гучна, та хтось викликав працівників поліції. Коли приїхала поліція через деякий час повернувся ОСОБА_1 , поліцейські його взяли під руки і кудись повели. ОСОБА_4 забрали поліцейські, автомобіль забрали теж. Вона і ОСОБА_5 вимушені були йти до дому пішки.

Свідок ОСОБА_5 , в суді ствердив, що являється двоюрідним братом ОСОБА_1 26 червня 2022 року він с. Гаврилівка зустрів свого брата, який попросив його сісти за кермо і поїхати додому разом, тому що живуть поруч. Він погодився і пішов вирішувати свої справи в Гаврилівській амбулаторії. Коли хвилин через 40 він підійшов на місце де повинна була стояти машина, її там не було. На зустріч йшла ОСОБА_2 , яка розказала, що ОСОБА_6 і машину забрала поліція.

Так, на підтвердження винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП органом поліції до матеріалів справи додано протокол про адміністративні правопорушення, який лише констатує факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Як вже зазначалося вище ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування ним 26.06.2022 року автомобілем, за кермо не сідав. Пояснення ОСОБА_1 в цій частині не спростовуються доказами доданими до протоколів.

Так, судом здійснювався виклик свідків, які були присутні при оформленні зазначених матеріалів, але останні до суду не прибули. Наданий до протоколів відеозапис не містить підтвердження того, що ОСОБА_1 на якого складено протокол керував транспортним засобом. Автомобіль стояв не на проїзній частині, а біля будинків вулиці Дружби в с. Гаврилівка. Інші докази, надані органом поліції та досліджені судом також не підтверджують факту керування ОСОБА_1 26.06.2022 року зазначеним в протоколі транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Допитані судом свідки показали суду, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України - ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Так, згідно термінології, визначеної пунктом 1.10 ПДР України - водій, це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи додані до протоколу про адміністративні правопорушення докази, суд дійшов висновку, що по даній справі не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт керування транспортним засобом 26.06.2022 року ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання. Аналіз зібраних у справі доказів не підтверджує обставини, що містяться у протоколах про адміністративні правопорушення, складених стосовно цієї особи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 р. у справі за №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки суд досліджує докази безпосередньо, для забезпечення об`єктивного судового розгляду та підтвердження обставин справи судом викликалися свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які до суду не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вичерпав можливості їх виклику та допиту в суді.

Відтак, ці свідки за викликом до суду не прибули, причини неявки суду не відомі, їх допит в суді для всебічної перевірки обставин протоколу та наявних доказів не забезпечено.

Наявні в справі письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 взагалі не містять твердження про керування водієм ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Відтак з наявних матеріалів справи не можливо достовірно встановити факт керування автомобілем ОСОБА_1 за обставин викладених у протоколі.

Пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про обставини пригоди, який при складанні протоколу працівниками поліції не опитані і їх пояснення до справи не долучені, є логічними, послідовними, а відтак твердження ОСОБА_1 про інші обставини пригоди матеріалами справи не спростовані.

Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту ст.ст. 245, 248 КУпАП випливає, що одним із основних завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, рівність всіх громадян перед законом і органом, що розглядає справу.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За таких обставин, належні, допустимі і достатні докази керування ОСОБА_1 автомобілем і того, що він, будучи водієм, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в справі відсутні.

Також, з аналізу ч. 1 ст. 130 КУпАП убачається, що відповідальність водія настає у разі керування транспортним засобом в стані сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, у п. 38 постанови Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 404/4467/16-а, роз`яснено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Однак, належні, допустимі і достатні докази керування ОСОБА_1 автомобілем в справі відсутні, коли останній ствердив, що не керував автомобілем, а його пояснення нічим не спростовано.

Отже, саме по собі твердження про вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, без наявності доказів керування останнім транспортним засобом, складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не утворює.

Відтак твердження в протоколі про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та на вимогах Закону не ґрунтується.

За змістом вимог ст. 62 Конституції України в Україні діє презумпція невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні будь-якого правопорушення, доки її вину не буде доведено в установленому Законом порядку.

Отже, твердження ОСОБА_1 про інші обставини події, виходячи з яких в його діях склад адміністративного правопорушення відсутній, в суді не спростовані, докази на підтвердження його винуватості суду не представлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 9 та 247 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

провадження в справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вишгородський районний суд Київської області протягом 10 днів.

Суддя С.В. Олійник