Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3-в/733/22/22
Єдиний унікальний №733/1355/19
Постанова

Іменем України

30 листопада 2022 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ворошилової Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня клопотання адвоката Чернишенка Дмитра Вікторовича, подане в інтересах ОСОБА_1 , про звільнення останнього від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення про накладення адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт за порушення ним ст. 183-1 ч. 1 КУпАП,

установив:

До суду надійшло клопотання адвоката Чернишенка Дмитра Вікторовича, подане в інтересах ОСОБА_1 , про звільнення останнього від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення з посиланням на те, що постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. Постанова набрала законної сили та була направлена для виконання до Ковпаківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області. Від відбування адміністративного стягнення ОСОБА_1 не ухилявся, однак відбування його виявились неможливим з причин, які не залежали від нього, а саме через відсутність коштів на оплату суспільно корисних робіт. Таким чином постанова суду залишається не виконаною майже три роки, яка не може знаходитися на виконанні безстроково, що суперечить Європейським принципам, а тому строк для її виконання з об`єктивних причин закінчився, у зв`язку з чим адвокат Чернишенко Д.В. просить звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2019 року у зв`язку із закінченням давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

У судове засідання ОСОБА_1 та адвокат Чернишенко ДВ. не з`явилися, при цьому від останнього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та правопорушника.

Представник Ковпаківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області також не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності, клопотання адвоката Чернишенка Д.В. просить задовольнити.

За таких обставин суд визнав можливим розглянути справу за відсутності зазначених учасників.

Дослідивши копії матеріалів особової справи № 55/2019, справи про адміністративне правопорушення № 733/1355/19, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Як визначає стаття 9 Конституції України, стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень здійснюється в поряду, визначеному в розділі V КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у статті 298 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (частини 1, 4 статті 299 КУпАП).

Згідно з частиною 1 статті 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Провадження по виконанню постанови про застосування суспільно корисних робіт здійснюється в порядку, визначеному главою 31-А розділу V КУпАП, а саме на підставі статті 325-1 постанова про накладення адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили, виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування. За виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.

На власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу за місцем виконання порушником суспільно корисних робіт покладається: погодження з органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, переліку об`єктів, на яких порушники виконують суспільно корисні роботи, та видів таких робіт; контроль за виконанням порушниками призначених їм робіт; своєчасне повідомлення органу центрального органу виконавчої влади, визначеного абзацом другим цієї статті, про ухилення порушника від виконання суспільно корисних робіт; ведення обліку та інформування органу центрального органу виконавчої влади, визначеного абзацом другим цієї статті, про кількість відпрацьованих порушником годин; нарахування плати порушнику за виконання суспільно корисних робіт та перерахування її на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби для подальшого погашення заборгованості зі сплати аліментів (стаття 325-3 КУпАП).

Згідно з положеннями статті 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

З огляду на викладене, КУпАП за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить колізійні норми або норми, які не виконуються через їх недосконалість.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Під зверненням постанови до виконання у статті 303 КУпАП необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу з питань пробації.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі й розділу V, дає суду підстави для висновку, що не зважаючи на положення статті 303 КУпАП, законодавством України не передбачена давність виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що, в свою чергу, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та суперечить завданням КУпАП.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17-рп/2010 зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац 3 підпункт 3.1 пункту 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5 рп/2005 Конституційний Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац 2 підпункт 5.4 пункту 5).

У рішеннях ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» від 18 грудня 2008 року, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Крім того, Конституційний Суд України у пунктах 3.4, 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України», рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України, рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права та який знайшов своє закріплення у рішеннях Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що на справу про адміністративне правопорушення в частині вирішення питання щодо давності виконання судового рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді суспільно корисних робіт, поширюються стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження.

Відтак, це надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у іншої норми закону, зокрема Кримінального кодексу України, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Такою нормою у КК України є стаття 80, яка міститься у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (частини 3, 4 статті 80 КК України).

Враховуючи наведене, суд вважає, що давність виконання судового рішення про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт згідно з нормами КУпАП не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку, ухваленого за наслідками розгляду кримінального провадження.

Отже, строк давності виконання постанови суду про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт не повинен перевищувати двох років.

Судом установлено, що постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 120 суспільно корисних робіт.

ОСОБА_1 було взято на облік Ковпаківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області 09 грудня 2019 року.

З порядком та умовами відбуття адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт ОСОБА_1 був ознайомлений 18.12.2019 року.

Останній у 2019-2022 роках неодноразово направлявся на відбування суспільно корисних робіт у різні організації, у відбування яких ОСОБА_1 було відмовлено.

Зокрема, провідним інспектором Ковпаківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області Мірошниченком С. на ім`я директора КП «Зелене будівництво» СМР, директора КП «Паркінг» СМР, директору КП «Сумикомунінвест» СМР та директору КП «Шляхрембуд» СМР надсилалися направлення ОСОБА_1 для відбування ним суспільно корисних робіт, до яких останній повинен був приступити не пізніше 17.07.2022 року.

У відповідь на направлення в.о. директора КП «Зелене будівництво» СМР листом від 29.07.2022 року повідомив Ковпаківський РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області про те, що може прийняти ОСОБА_1 на відпрацювання суспільно корисних робіт після виділення коштів по Програмі стягнення організації та проведення суспільно корисних робіт на 2021-2023 роки.

У відповідь на направлення директор КП «Паркінг» СМР листом від 26.07.2022 року повідомив Ковпаківський РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області про те, що не може прийняти ОСОБА_1 на відпрацювання суспільно корисних робіт у зв`язку з відсутністю на даний час об`єктів, на яких порушники можуть виконувати такі роботи та види суспільно корисних робіт.

У відповідь на направлення директор КП «Сумикомунінвест» СМР листом від 29.07.2022 року повідомив Ковпаківський РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області про те, що може забезпечити ОСОБА_1 умов для відпрацювання суспільно корисних робіт у зв`язку з відсутністю обсягу робіт (проходять відпрацювання безоплатні особи, площа парку складає лише 12 га), відсутністю фінансування та ін.

У відповідь на направлення директор КП «Шляхрембуд» СМР листом від 26.07.2022 року повідомив Ковпаківський РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області про те, що не може вирішити питання відпрацювання суспільно корисних робіт ОСОБА_1 через те, що для виконання таких робіт в організації відсутні вакантні посади. Просить утриматися від направлень осіб для відбування суспільно корисних робіт.

Як убачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 таких не має.

Таким чином станом на день розгляду справи стягнення у виді суспільно корисних робіт не здійснене через відсутність коштів на оплату суспільно корисних робіт та вакантних посад на відбування вказаного адміністративного стягнення.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що від відбування адміністративного стягнення ОСОБА_1 не ухилявся, при цьому відбування його виявились неможливим з причин, які не залежали від останнього, суд дійшов висновку за необхідне ухвалити постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2019 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Керуючись ст. 304 КУпАП, суд

постановив:

Клопотання адвоката Чернишенка Дмитра Вікторовича, подане в інтересах ОСОБА_1 , про звільнення останнього від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення про накладення адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт за порушення ним ст. 183-1 ч. 1 КУпАП задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2019 року , у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М. Овчарик