Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/285/22
Провадження № 3/382/233/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., за участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Островської Г. В., розглянувши матеріали, що надійшли від 5 прикордонного загону Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, займає посаду в 5 прикордонному загоні ДПС України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП),

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Деснянського районного суду м. Чернігова та Новозаводського районного суду м. Чернігова на Яготинський районний суд Київської області.

21.04.2022 до Яготинського районного суду Київської області від 5 прикордонного загону Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 233001 від 11.04.2022 року ОСОБА_1 27.03.2022 о 21 год. 00 хв. в м. Чернігів під час виконання обовязків військової служби в умовах особливого періоду здійснював розпивання алкогольних напоїв та перебував в нетверезому стані, чим своїми діями порушив ст. ст. 11, 13, 16, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, п. 1 Контракту про проходження громадянином України військової служби в ОПСУ, чим своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 04.05.2022 р. № 27/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ураховуючи наявність належних умов здійснення правосуддя судами Чернігівської області з 05.05.2022 р. відновлено їх територіальну підсудність. Разом з тим відповідно до пункту 2 цього розпорядження, судам, яким відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 визначено територіальну підсудність справ судів, указаних у пункті 1 цього розпорядження, необхідно забезпечити розгляд справ (проваджень), які надійшли на розгляд до 04 травня 2022 року включно.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав. Захисник в судовому засіданні заперечила щодо винуватості ОСОБА_1 , посилаючись на порушення порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення та відсутність події і складу правопорушення.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-20 КУпАП, виражається у таких формах:

1) розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів,

2) поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння,

3) виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння,

4) відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду здійснював розпивання алкогольних напоїв та перебував в нетверезому стані. При цьому, на доведення вини ОСОБА_1 у розпивання алкогольних напоїв та перебуванні останнього в стані алкогольного сп`яніння в умовах дії особливого періоду надано акт фіксації відмови військовослужбовця впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.03.2022 р., в якому зазначено, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичне освідчення на стан алкогольного сп`яніння, однак від його проходження останній відмовився. Від підписання протоколу та надання пояснень ОСОБА_1 також відмовився.

Проте, такий акт не може бути визнаний допустимим доказом, який підтверджує, що ОСОБА_1 в умовах дії особливого періоду саме знаходився в стані алкогольного сп`яніння чи здійснював розпивання алкогольних напоїв.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не складався.

Інших доказів, які б підтверджували факт перебування військовослужбовця ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, що під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду він здійснював розпивання алкогольних напоїв та перебував в нетверезому стані, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок повністю покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол.

Суд також зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким чином, розпивання алкогольних напоїв та перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння (саме такі дії йому інкрімінується у протоколі) не доведено в суді жодними належними та допустимими доказами, а тому суд доходить висновку, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Враховуючи викладене, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ч. 3 ст. 172-20, ст. ст. 247, 251, 252, 280 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подаються до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя М. М. Нарольський