Справа № 135/40/22
Провадження № 33/801/233/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн 00 к. за те, що 04 грудня 2021 року о 17 год 23 хв. по вул. К. Маркса у м. Ладижин Вінницької області він, керуючи автомобілем «MAN TGA 18.430», державний номерний знак НОМЕР_1 , буксируючи причіп, державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи причетним до скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) (Європротокол № 1308 від 04 грудня 2021 року) залишив місце ДТП.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б давали можливість дійти висновків про вчинення ним адміністративного правопорушення. Зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року № 1376, тому що в протоколі містяться скорочення найменування органу поліції та прізвище ім`я по батькові особи, яка склала протокол, не вказано всіх передбачених інструкцією реквізитів документа, за якими було встановлено особу, відсутні пояснення ОСОБА_1 щодо правопорушення, не роз`яснено його права передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, протокол не містить підпису ОСОБА_1 , тому що складений у його відсутність. Вказував, що він не мав умислу залишати місце ДТП, до якої він був причетний, оскільки не відчув удару. Відразу як побачив у дзеркалі заднього виду розвернутий автомобіль, вжив всіх заходів, передбачених ПДР України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 243267 від 25 грудня 2021 року 04 грудня 2021 року о 17 год 23 хв. по вул. К. Маркса у м. Ладижин Вінницької області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MAN TGA 18.430», державний номерний знак НОМЕР_1 , буксируючи причіп, державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи причетним до скоєння ДТП (Європротокол № 1308 від 04 грудня 2021 року) залишив місце ДТП.

Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема:

-а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

-б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

-в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

-д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

-е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.

Статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Тобто, виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності, причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку.

Незважаючи на заперечення вини факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП встановлений судом першої інстанції на підставі належних і допустимих доказів, а саме:

-протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 243267 від 25 грудня 2021 року;

-схеми місця ДТП, яка сталася 04 грудня 2021 року;

-копії протоколу огляду місця події від 04 грудня 2021 року, яким встановлено, що автомобіль марки «MAN TGA 18.430» із закріпленим причепом розташований по ходу руху транспортних засобів на відстані 276 м від місця ДТП. В протоколі вказано характер пошкодження легкового транспортного засобу;

- копії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 , згідно з яким 04 грудня 2021 року він разом з дружиною рухалися в автомобілі «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_3 , у напрямку смт Тростянець. Заїхавши в туманну хмару зіткнувся із вантажним автомобілем. Зупинився, вийшов з автомобіля, побачив вантажний автомобіль, який продовжив рухатись у напрямку смт Тростянця. Від удару ОСОБА_2 та його дружина отримали тілесні ушкодження;

- письмовими пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких 04 грудня 2021 року він рухався під гору на автомобілі «MAN TGA 18.430», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом, державний номерний знак НОМЕР_2 . Жодних ударів інших автомобілів чи предметів він не відчув. Близько за 200 метрів після середини спуску його наздогнав автомобіль, водій якого повідомив, що в задню частину йому вдарився автомобіль.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення свідчать про те, що ОСОБА_1 не зупинився одразу після події ДТП, а продовжив рух, хоча повинен був контролювати дорожню обстановку, зокрема стежити за дорогою позаду свого автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції № 1376, через скорочення, не зазначення всіх передбачених інструкцією реквізитів документа, за якими було встановлено особу, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення та не свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не мав умислу залишати місце ДТП, до якої він був причетний, оскільки не відчув удару, а одразу побачивши у дзеркалі заднього виду розвернутий автомобіль, вжив всіх заходів, передбачених ПДР України, апеляційний суд до уваги не бере та розцінює, як форму правомірного захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. С. Панасюк