ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/612/22 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Самуляк М.Ю. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Згідно постанови, громадянин ОСОБА_1 24 серпня 2022 року о 13 год. 00 хв. в м. Тернополі по провулку Г. Тарнавського, керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи на перехрестя рівнозначних доріг, не надав переваги транспортному засобу Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 16.12 ПДР.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Самуляк М.Ю. просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2022 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції позбавлений можливості виходити за межі протоколу про адміністративне правопорушення на погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та давати оцінку наявності чи відсутності у його діях інших порушень Правил дорожнього руху, які не ставились у вину. Зазначає, що оскільки безпосередньо перед пригодою водій автомобіля Volkswagen Transporter виконував виїзд на проїзну частину провулку Г.Тарнавського зі стоянки з прилеглої території, яка не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду та виїзду до дворів, на стоянки, будівельні майданчики, тощо, тому, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Volkswagen Transporter не вбачається невідповідностей технічного характеру вимогам п.16.12 ПДР, які б перебували в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відкинув висновок експерта як належний і допустимий доказ, оскільки експерт, даючи оцінку обставинам справи, в якості вихідних даних для вказаного висновку використав не лише пояснення ОСОБА_1 , а й інші копії матеріалів справи, що підтверджується самим висновком експерта. Захисник звертає увагу суду на те, що пояснення ОСОБА_2 , об`єктивно спростовуються ситуаційною схемою, яка міститься у висновку експерта і фотографіями з місця події. Стверджує, що припущенням місцевого суду є те, що експерт безпосередньо місце ДТП не оглядав, так як останній не допитувався в судовому засіданні, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказує на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який свідчить про невиконання та порушення ОСОБА_1 п.2.3 (б) ПДР України. Апелянт стверджує, що неналежна організація дорожнього руху, а саме: відсутність дорожнього сферичного дзеркала на дорозі; відсутність належних дорожніх знаків пріоритету; відсутність реагування компетентних органів на будівельний паркан, висота якого суттєво обмежує видимість, не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Захисник наголошує на тому, що суд першої інстанції не спростував твердження ОСОБА_1 щодо обмеження видимості дороги будівельним парканом і відсутність у останнього технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Звертає увагу суду на те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ.

Потерпіла ОСОБА_2 подала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких стверджує, що вина ОСОБА_1 повністю доведена протоколом про адміністративне правопорушення і доданими до нього матеріалами, в тому числі його письмовими поясненнями ОСОБА_1 після ДТП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 097898 від 24 серпня 2022 року; схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 серпня 2022 року о 13:00 в м. Тернополі провулок Тарнавського, 2; відеозаписі із камер зовнішнього відеоспостереження; поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , які вона надала в судовому засіданні.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними, оскільки в оскарженій постанові встановлені саме такі обставини даного адміністративного правопорушення як і в протоколі про адміністративне правопорушення, а додаткові ознаки адміністративного правопорушення, яких би не було зазначено у протоколі про його вчинення, не встановлювались,

Твердження апелянта про те, що оскільки безпосередньо перед пригодою водій автомобіля Volkswagen Transporter виконував виїзд на проїзну частину провулку Г.Тарнавського зі стоянки з прилеглої території, яка не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду та виїзду до дворів, на стоянки, будівельні майданчики, тощо, тому, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Volkswagen Transporter не вбачається невідповідностей технічного характеру вимогам п.16.12 ПДР, які б перебували в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вони спростовуються схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 серпня 2022 року о 13:00 в м.Тернополі провулок Тарнавського, 2, на якій відображено організацію дорожнього руху, розташування транспортних засобів на проїзній частині, їх напрямок руху та місце зіткнення, механічні пошкодження автомобілів після ДТП, і яка підписана учасниками дорожньо-транспортної пригоди без зауважень. Крім того, вищевказані твердження апелянта спростовуються письмовими поясненнями наявними у матеріалах справи, а також відеозаписами із камер зовнішнього відеоспостереження, дані яких відповідають обставинам ДТП, які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог п.16.12 Правил дорожнього руху, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Таким чином, саме ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи на перехрестя рівнозначних доріг, не надав переваги транспортному засобу Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Отже, саме внаслідок недотримання ОСОБА_1 вимог п. 16.12 ПДР настали наслідки у виді зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

Доводи апеляційної інстанції про безпідставність відхилення судом першої інстанції висновку експерта, згідно якого п. 16.12 ПДР не може застосовуватися до дій ОСОБА_1 в даному випадку, є необґрунтованими.

Так, перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що такий висновок експерта ґрунтується на тому, що згідно наданих йому вихідних даних місцем ДТП є виїзд з прилеглої території, а не перехрестя рівнозначних доріг, що не відповідає матеріалам справи, в тому числі схемі наслідків ДТП, яку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підписали без зауважень та їх письмовим поясненням безпосередньо після події. Окрім того, вказаний висновок експерта щодо місця зіткнення транспортних засобів, спростовується як поясненнями потерпілої, в яких вказано, що вона виїжджала на перехрестя рівнозначних доріг, так і схемою місця ДТП, в якій відображено перехрестя рівнозначних доріг.

Доводи захисника про те, що оцінка висновку експерта судом першої інстанції ґрунтується лише на припущенні про те, що експерт не оглядав місце події і тому безпідставно прийшов до висновку, що ДТП відбулось не на перехресті, апеляційний суд оцінює критично, оскільки в самому висновку експерта вказано, що з метою відповіді на посталені питання експертом проводився лише аналіз даних, які містяться в наданих йому матеріалах. При цьому, жодних відомостей про огляд експертом місця події у висновку не зазначено. Також, в ході дослідження експерт виходив з того, що ділянка дороги по якій рухався автомобіль ОСОБА_1 не призначена для наскрізного проїзду, хоча у жодному з матеріалів справи таких даних не міститься.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який свідчить про невиконання ОСОБА_1 вимог п.2.3 (б) ПДР України, оскільки вимоги п. 2.3 (б) ПДР України регламентують необхідність з боку водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Однак, ОСОБА_1 не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, у зв`язку з чим він не уникнув зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що посилання апелянта на те, що неналежна організація дорожнього руху, а саме: відсутність дорожнього сферичного дзеркала на дорозі; відсутність належних дорожніх знаків пріоритету; відсутність реагування компетентних органів на будівельний паркан, висота якого суттєво обмежує видимість, не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не звільняє від обов`язку водія виконувати правила дорожнього руху, якими прямо передбачена поведінка водія на дорозі.

За таких умов, Правила дорожнього руху України безумовно встановлюють вимогу до водіїв щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі шляхом звернення за допомогою до інших осіб, чого ОСОБА_1 зроблено не було.

Твердження захисника ОСОБА_1 - адвоката Самуляк М.Ю. про те, що порушення принципу змагальності через те, що у справі не приймав участі прокурор, і сумніви захисника у безсторонності суду є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів в справах, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї статті встановлені випадки обов`язкової участі прокурора (провадження у справах за ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП).

Отже, законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора у справі та випадки, коли участь прокурора є факультативною. Згідно ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Отже, обов`язкова участь прокурора при розгляді справ про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП не передбачена законом.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 і його захисник брали участь в судовому засіданні, але не заявили клопотання про залучення до участі у справі прокурора і не висловлювали з цього приводу жодних сумнівів у безсторонності судді, який розглядав справу.

Крім того, участь у цій справі брала потерпіла ОСОБА_2 .

За таких обставин, не можна вважати обґрунтованими наведені в апеляційній скарзі посилання на рішення ЄСПЛ, які стосуються насамперед об`єктивності, безсторонності та неупередженості суду під час розгляду справи та унеможливлення суду за власною ініціативою відшукувати докази чи збільшувати обсяг пред`явленого обвинувачення, а не для формальної участі сторони обвинувачення у справі як такої.

З матеріалів справи і змісту оскарженого рішення видно, що в даному випадку суд першої інстанції розглянув справу і виніс обґрунтоване та вмотивоване рішення виключно на підставі тих доказів, які були направлені до суду управлінням поліції, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції був упередженим та перебрав на себе функцію пред`явлення і підтримання обвинувачення є надуманими.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із оскарженою постановою, проте висновків суду жодним чином не спростовують.

Наявні в цій справі та досліджені в ході апеляційного розгляду докази беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_1 24 серпня 2022 року о 13 год. 00 хв. в м. Тернополі по провулку Г. Тарнавського, керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи на перехрестя рівнозначних доріг, не надав переваги транспортному засобу Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за викладеними в апеляційній скарзі доводами не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Самуляк М.Ю. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя