ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 Справа №607/16259/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №734783 від 11 листопада 2022 року, ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених ст. 249 СК України обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось в тому, що він в період часу з 31 жовтня 2022 року до 11 листопада 2022 року не приступив до навчання у Тернопільській ЗОШ I-III ступенів №20 ім. Р. Муляра, при цьому поважні причини на те відсутні.

У судове засідання 12 грудня 2022 року о 13 год. 40 хв. ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідно до ст. 268 КУпАП відсутні обставини, які б не давали суду можливості розглянути справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 була повідомлена про місце і час розгляду справи на 12 грудня 2022 року о 13 год. 40 хв., клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило, справу слід розглянути у відсутності ОСОБА_1 .

Для вирішення питання про те, чи було вчинене дане правопорушення, та чи винна ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено наявні у справі докази, а саме:

-протокол про адміністративні правопорушення серії ВАВ №734783 від 11 листопада 2022 року, зміст якого викладено вище;

-пояснення ОСОБА_1 від 11 листопада 2022 року, у яких вона вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сином своєї покійної доньки ОСОБА_2 , вона є його опікуном. З 01 вересня 2022 року її онук ОСОБА_2 є учнем ЗОШ №20. У період з 31 жовтня 2022 року її онук не відвідував школу, оскільки хворів;

-інформацію Тернопільської ЗОШ I-III ступенів №20 ім. Р. Муляра від 31 жовтня 2022 року, у якій зазначено, що ОСОБА_2 , учень 2-А класу, з 26 вересня 2022 року не відвідував школу, до того був присутній на заняттях лише 06 та 09 вересня 2022 року. Опікуном ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . На дзвінки за вказаним номером телефону опікун учня не відповідає. 05 жовтня ОСОБА_1 принесла медичну довідку з КП «ЦПМСД» Волочиської міської ради про те, що дитина хворіла з 12 по 23 вересня 2022 року;

-витяг з адмінпрактики, відповідно до якого ОСОБА_1 29 вересня 2022 року притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП;

-свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 від 13 січня 2015, видане Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційного служби Тернопільського міського управління юстиції;

-розпорядження Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області №266/2019-р від 31 жовтня 2019 року, у якому зазначено, що над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1 ;

-пенсійне посвідчення та паспорт ID № НОМЕР_2 , видані на ім`я ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 184 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення,

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Встановлення судом такої обов`язкової ознаки об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення як ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей є необхідним для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення.

Належні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 як опікуном ОСОБА_2 ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання та виховання неповнолітньої дитини, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, у матеріалах справи відсутні.

Так, на підтвердження її вини надано лише інформацію Тернопільської ЗОШ I-III ступенів №20 ім. Р. Муляра від 31 жовтня 2022 року, у якій зазначено, що ОСОБА_2 , учень 2-А класу, з 26 вересня 2022 року не відвідує школу, до того був присутній на заняттях лише 06 та 09 вересня 2022 року. Водночас довідка видана станом на 31 жовтня 2022 року, інформацію за листопад 2022 року вона не містить.

Натомість, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, у вину ОСОБА_1 поставлено те, що ОСОБА_2 не відвідував школу з 31 жовтня 2022 року до 11 листопада 2022 року.

Наявні у матеріалах справи пояснення ОСОБА_1 від 11 листопада 2022 року не є доказом вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, оскільки одними лише поясненнями вина особи не може бути доведена.

Крім того, у цих поясненнях вона вказала поважні причини пропуску школи її підопічним.

Будь-які інші докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 184, 247, 280, 283, 284, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

CуддяН. М. Сташків