Справа № 203/4249/22
Провадження № 3/0203/2200/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 рокусуддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Шрамко Л.Л., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 20.10.2022 р. серії ААД № 352262 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №352262, 20 жовтня 2022 року о 12 годині 15 хвилин в м.Дніпро, Центральний район, по вул. Княгині Ольги, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Leganza, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук та зіниці, що не реагують на світло.

Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вичинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що рухаючись по Набережній Заводській його зупинили працівники поліції та під час перевірки йому працівниками поліції було повідомлено, що транспортний засіб знаходиться в розшуку, що стало для нього стресовою ситуацією, йому в грубій формі, в наказному порядку працівники поліції почали голосно кричати, щоб він вийшов з автомобіля. ОСОБА_1 відмовився виходити з автомобіля, адже не порушував жодних правил дорожнього руху, про що сказав працівникам поліції і поїхав по справам, але працівники поліції почали його наздоганяти та включати спеціальні звукові сигнали. На вимогу поліцейських він зупинився, однак з автомобілю не виходив, так як раніше один із поліцейських, які перебували на місці події, раніше його затримував за сварку із сусідкою, після чого його ОСОБА_1 було доставлено до відділення поліції та нанесено йому тілесні ушкодження, в результаті чого у нього виникли неприязні стосунки з поліцейським. Після ситуації із його затриманням та нанесенням йому тілесних ушкоджень у відділенні поліції, ОСОБА_1 боявся упередженого відношення поліцейських до себе та він боявся, що його знову заарештують та доставлять до відділення поліції. Працівники поліції одразу почали його звинувачувати, що він нібито знаходився у наркотичному стані, що не було у дійсності. Від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану сп`яніння він відмовився, оскільки був тверезий, про що поліцейськими було складено протокол про адміністративні правопорушення. Копії складених протоколів працівники поліції йому не надали. Також зазначив суду, що самостійно, одразу після складання протоколів про адміністративне правопорушення поїхав до КП «ДБКЛПД» ДОР для медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та відповідно до висновку стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено (висновок КП «ДБКЛПД» ДОР №236 від 30.10.2022), у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд, вислухавши доводи ОСОБА_1 , та клопотання про закриття провадження в справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з наступних підстав.

Особа, яка склала протокол, вважає, що ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Частиною 1 статті 130КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно установити наявність двох обставин, а саме: 1) що особа керувала транспортним засобом; 2) ця особа знаходилась в стані алкогольного сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час здійснення відеозапису нагрудною камерою поліцейського, запис з якої був досліджений судом, однозначно не було зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки він зауважив, що бажає поїхати до медичного закладу на власному автомобілі, а не на автомобілі поліцейських. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що проти проходження медичного огляду не заперечує, бажає поїхати на власному автомобілі та пройти медичний огляд самостійно. Ця позиція ОСОБА_1 також підтверджена висновком КП «ДБКЛПД» ДОР від 30.10.2022 року, з якої вбачається, що 20.10.2022 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 самостійно звернувся до лікаря-нарколога цього медичного закладу та пройшов огляд на стан сп`яніння, під час якого у нього жодних ознак наркотичного сп`яніння встановлено не було. Крім того, на відеозаписі зафіксовано розмову поліцейських з ОСОБА_1 щодо арешту та розшуку його автомобіля через несплачений ним штраф. Про накладення арешту на автомобіль та оголошення його у розшук ОСОБА_1 було невідомо та штраф він сплатив в той же день, коли його було зупинено працівниками поліції та повідомлено про наявність такого. З відеозапису вбачається, що після з`ясування питання щодо сплати штрафу ОСОБА_1 , лише з приводу чого і тривало спілкування з ним, працівники поліції повідомляють його, що у нього виявлені ознаки сп`яніння та роз`яснюють йому порядок проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі,при цьому не зазначають, ознаки якого саме сп`яніння вбачають. При цьому ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події за допомогою спеціального технічного приладу Alkotest dragger, одразу запропоновано пройти огляд у медичному закладі. Крім того, з відеозапису вбачається, що розмова поліцейських з ОСОБА_1 відбувається біля його автомобіля та мова йде про арешт, який накладено на автомобіль ОСОБА_1 за несплачений штраф, та про необхідність евакуації даного автомобіля на штрафмайданчик. Також, на відео зафіксовано, що ОСОБА_1 неодноразово наголошує поліцейським про бажання поїхати на власному автомобілі до медичного закладу та самостійно пройти медичний огляд на стан сп`яніння, так як боїться, що його автомобіль буде евакуйовано, у зв`язку з чим не бажав залишати автомобіль на місці події. З відеозапису не вбачається ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у водія ОСОБА_1 та підстав для направлення останнього для проходження медичного огляду. Його доводи про те, що він не залишав автомобіль саме з тої причини, що боявся евакуації автомобіля, повністю підтверджені відеозаписом, з якого вбачається, що працівники поліції повідомили його про те, що автомобіль слід евакуювати, оскільки він під арештом.

Інших доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України, та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог частини 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є необхідним застосування положення статті 62Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього складу даного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, 8, 13, 16, 401,245, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Л.Л. Шрамко

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання чинності.

Постанова набрала чинності «___» ____________ 2022 року.

Секретар: ____________