Єдиний унікальний номер 722/566/22
Номер провадження 3/722/290/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Сокиряни

Суддя Сокирянського районного суду Чернівецької області Ратушенко О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділу прикордонної служби «Сокиряни» 31 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2022 року від начальника відділу прикордонної служби «Сокиряни» до суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №019058 складеного 01.05.2022 року інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби «Сокиряни» (тип Б) Інкіною В.А. вказано, що 01.05.2022 року о 16 год. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Сокиряни», що знаходиться на території м. Сокиряни Дністровського району Чернівецької області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Сокиряни», під час перевірки документів була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 , виданий 25.02.2022 року на ім`я ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час додаткового вивчення питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону України було встановлено, що особа є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 . Тому, наявність паспорта громадянина Республіки Молдова громадянином України ОСОБА_2 є порушенням, який відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України» у правовідносинах з Україною визнається лише громадянином України. Даним фактом вищевказаний громадянин порушив вимоги ст.ст.2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, тобто здійснив спробу незаконного перетинання ДКУ без відповідних документів, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 свою винуватість у вчинені інкримінованого правопорушення не визнав та пояснив, що він являється громадянином Республіки Молдова та 01.03.2022 року через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Сокиряни» на законних підставах, пред`явивши закордонний паспорт громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 , здійснив в`їзд в Україну, що підтверджується реєстрацією в пункті пропуску через державний кордон, проставленням в паспорті відмітки «В`їзд» та внесенням відомостей, як про іноземця, його паспортних даних до відповідного реєстру. Під час в`їзду в Україну прикордонниками було проведено детальну перевірку його даних, будь-яких порушень виявлено не було.

Проте, 01.05.2022 року коли він мав намір повернутися до Молдови через той самий пункт пропуску, інспектором прикордонної служби було повідомлено йому про порушення правил перетинання державного кордону, у зв`язку з наявністю, нібито, у нього громадянства України.

В подальшому інспектором прикордонної служби його було затримано та складено протокол про адміністративне правопорушення, проте не щодо нього, як громадянина Республіки Молдова, а як на громадянина України, яким він не являється.

Про наявність у нього громадянства України він працівників прикордонної служби не повідомляв, а дані обставини інспектором прикордонної служби не встановлювались.

Посилання інспектора прикордонної служби ОСОБА_5 щодо підтвердження ним наявності громадянства України та відмови надати підтверджуючі документи, викладені в рапорті, не відповідають дійсності, адже він відмовився від надання будь-яких пояснені та підпису протоколів.

Захисник ОСОБА_6 адвокат Павчук І.С. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП з огляду на те, що висновок про доведеність вини ОСОБА_7 , якому 01.05.2022 року було відмовлено (заборонено) в перетині через міжнародний пункт пропуску «Сокиряни», у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, обґрунтовано на підставі рапорту інспектора прикордонної служби та скріншоту підсистеми БД «Ризик», що не вказує на встановлення факту порушення та фактично є поясненням необґрунтованих припущень працівників прикордонної служби.

Крім цього, матеріали справи не містять факту затримання та проведення особистого огляду та огляду речей громадянина Республіки Молдова, якому відмовлено (заборонено) в перетині через міжнародний пункт пропуску «Сокиряни» та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Вважає, що зібрані по справі докази є недостатніми для здійснення переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Фактично протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на припущенні того, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_3 є одночасно громадянином України ОСОБА_8 , однак належних доказів цьому суду не надано.

Крім того, наявності складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП суперечить фактичне перебування на території України на законних підставах громадянина Республіки Молдова ОСОБА_3 , що підтверджується реєстрацією в пункті пропуску через державний кордон - проставленням в паспортному документі відмітки «В`їзд» 01.03.2022 року та внесенням відомостей про іноземця його паспортних даних до відповідного реєстру.

Захисник також зазначив, що згідно практики Європейського суду з прав людини суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, взявши до уваги пояснення ОСОБА_6 та його захисника адвоката Павчука І.С. вважаю, що справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю з огляду на таке.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тощо.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Статтями 254, 256 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Аналогічні вимоги містяться і в Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України №898 від 18.09.2013 року.

Так, згідно вказаної Інструкції, щодо кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому віднесено до компетенції Держприкордонслужби, невідкладно, але не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, або контрольному пункті в`їзду-виїзду, або контрольованому прикордонному районі особи, яка вчинила правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, за винятком випадків, передбачених статтею 258 КУпАП.

Протокол складається на спеціальному бланку, що містить серію та номер, копія якого під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається з використанням комп`ютерної техніки з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера з додаванням літери Е та роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Усі реквізити протоколу заповнюються державною мовою розбірливим почерком. Допускається дублювати прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові іноземців та осіб без громадянства латиницею, а також заповнення протоколів друкарським способом.

У протоколі зазначаються: дата і місце його складання; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (за відсутності в особи документа, що посвідчує її особу, відомості зазначаються зі слів такої особи або з інших наявних в уповноваженої особи, яка складає протокол, офіційних джерел); місце, час учинення і суть адміністративного правопорушення; посилання на пункт (статтю) нормативно-правового акта, який передбачає відповідальність за правопорушення; прізвища, ініціали та місце проживання свідків і потерпілих (якщо вони є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

За загальними нормами КУпАП суб`єкт адміністративного правопорушення - це особа, яка вчинила адміністративне правопорушення. Суб`єктом адміністративного правопорушення може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку, та юридична особа незалежно від форми власності.

До спеціальних суб`єктів адміністративних правопорушень, передбачених КУпАП, слід віднести іноземців, осіб без громадянства, посадових осіб, військовослужбовців, тощо.

Згідно ст.260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи.

З наведеного слід зробити висновок, що перед складенням протоколу про адміністративне правопорушення орган, чи посадова особа зобов`язана встановити особу, яка його вчинила.

Встановлення особи це процедура, яку повинен провести орган чи посадова особа, з метою ідентифікації особи правопорушника.

Згідно Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно ст.13 вказаного Закону, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України це:

а) паспорт громадянина України;

б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

в) дипломатичний паспорт України;

г) службовий паспорт України;

ґ) посвідчення особи моряка;

д) посвідчення члена екіпажу;

е) посвідчення особи на повернення в Україну;

є) тимчасове посвідчення громадянина України;

Як вбачається з матеріалів справи, висновок щодо наявності у ОСОБА_6 громадянства України зроблений інспектором прикордонної служби на підставі витягу з підсистеми БД «Ризик», в якій містилися відомості про наявність у особи ОСОБА_2 паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

В подальшому, інспектором прикордонної служби було складено протокол про адміністративного правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП щодо ОСОБА_9 де вказано, що особу останнього встановлено за допомогою паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Вказані висновки інспектора прикордонної служби суперечать наведеним вище вимогам закону та не можуть беззаперечно, поза розумним сумнівом, доводити факт належності ОСОБА_6 до громадянства України.

Як зазначалося вище, згідно ст.260 КУпАП з метою встановлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, допускається її адміністративне затримання.

Згідно протоколу про адміністративне затримання, складеного 01.05.2022 року ОСОБА_6 було затримано до трьох годин з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, в ході даного адміністративного затримання, інспектором прикордонного загону мали би також вжитися всі відповідні заходи, для встановлення його особи, у відповідності до законодавства України.

Тобто, в разі наявності сумнівів щодо громадянства ОСОБА_6 , інспектор прикордонної служби повинен був звернутися до органів Державної міграційної служби для отримання документів, що посвідчують його особу.

Проте, вказаних дій інспектором прикордонної служби вчинено не було. Доказів звернення до органів Державної міграційної служби із відповідним запитом суду не надано.

Таким чином, протокол серії ЗхРУ №019058, складений 01.05.2022 року є недопустимим доказом вчинення ОСОБА_10 інкримінованого адміністративного правопорушення.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пункт другий статті 6 Конвенції про основні права та свободи людини і відповідна практика ЄСПЛ вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист.

Особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Враховуючи викладене слід зробити висновок, що суддя зобов`язаний розглянути справу про адміністративне правопорушення, щодо правопорушника, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення його до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Окрім того, при ухваленні рішення суддя враховує, що у зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості саме інспектор прикордонної служби, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення та винуватості особи у його вчиненні, тобто довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що висновок про наявність у ОСОБА_6 громадянства України зроблений інспектором прикордонної служби на підставі витягу з підсистеми БД «Ризик».

Вказаний висновок інспектора слід вважати припущенням, яке спростовується фактом перебування ОСОБА_6 на території України, внаслідок в`їзду через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Сокиряни» 01.03.2022 року, під час якого інспекторами прикордонної служби повинна була проводитись перевірка документів ОСОБА_6 , в тому числі і за допомогою підсистеми БД «Ризик».

Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №019058 є недопустимим доказам винуватості ОСОБА_6 , рапорт інспектора В. Інкіної та витяг з підсистеми «Ризик» неналежними доказами вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а будь-які інші докази в матеріалах справи відсутні та працівниками прикордонного загону не надані вважаю, що в його діях відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки вони є не доведеними наданими матеріалами.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247 ч.1 п.1, 284 ч.1 п.3, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області.

Суддя: