Дата документу Справа № 336/1644/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/1644/22 Головуючий в 1 інст. Дмитрюк О.В.
Провадження №33/807/424/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Травянко І.В., потерпілої ОСОБА_2 , її адвоката Лічман І.І., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2022року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 21.04.2022 р. близько 13 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричав, штовхав, хапав за речі в присутності малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що з даною постановою не згоден. Посилаючись на постанову ВСУ № 686/8440/16 ц від 23.04.2020 р., ЗУ «Про запобігання протидії домашньому насильству» зазначає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки не є членом родини ОСОБА_2 , разом вони не проживали, не вели спільного господарства та витрат на житло.

Крім того вказує, що співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, що під час конфлікту ОСОБА_1 умисно спричинив ОСОБА_2 наслідки заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілій, передбачені ЗУ «Про запобігання протидії домашньому насильству».

Також зазначає, що під час складання протоколу співробітниками поліції порушено вимоги ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено, в чому полягає об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, зокрема щодо вчиненого фізичного насилля та заподіяння відповідної шкоди потерпілій.

Вказує, що не вчиняв відносно ОСОБА_2 психологічного насилля, а розмова на підвищених тонах була із ініціативи останньої, яка без його згоди зламала двері та проникла до його будинку, та саме ОСОБА_1 двічі викликав поліцію через порушення його прав.

Звертає увагу, що аудіозапис, долучений до матеріалів справи потерпілою не є належним доказом, оскільки не зрозуміло, які дії вчиняв ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , а пояснення потерпілої, що ОСОБА_1 під час конфлікту ображав та вдарив останню, протирічать протоколу про адміністративне правопорушення.

Просить постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасувати, а справу закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Травянко І.В., які підтримали апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_2 та її адвокат Лічман І.І., які заперечували вимогам апеляції, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.

Висновок районного суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 грунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 675395 від 21.04.2022 р., підтверджується відомостями, відображеними у протоколі прийняття заяви про вчинене правопорушення потерпілої ОСОБА_2 та у її письмових поясненнях, копією термінового заборонного припису стосовно кривдника Серія АА № 256726 від 21.04.2022 р.

Слід зауважити, що вказані докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, узгоджуються між собою та є достатніми для відповідного висновку, жодних сумнівів щодо достовірності та допустимості доказів не викликають.

Доводи, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки не є членом родини ОСОБА_2 слід відхилити з огляду на наступне.

Так, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що:

- психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Статтею 3 згаданого Закону визначена сфера дії закону про запобігання та протидію домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти, дід (баба) та онук (онука) .

Отже, онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та їх матір ОСОБА_2 колишня невістка, в розумінні ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відноситься до членів сім`ї ОСОБА_1 , а тому він є суб`єктом вчинення даного правопорушення.

Відповідаючи на доводи автора апеляції, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність суспільно-небезпечних наслідків заподіяння дій постраждалій особі апеляційний суд виходить із наступного.

Вказана обставина полягає у площині складу адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 .

Так, диспозицією ч.1 ст 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинені особою за одне з вище перелічених порушень.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Тому, закінчений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП характеризується умисним вчиненням будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, при цьому слід зауважити, що внаслідок таких дій шкода не обов`язково має реальний вимір, зокрема у вигляді тілесних ушкоджень.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 показав, що у нього з колишньою невісткою виник конфлікт щодо його будинку, на який остання претендує. ОСОБА_2 його виштовхувала з будинку і він, щоб утриматися, схопив її за куртку.

На противагу зазначеним показам потерпіла ОСОБА_2 показала, що у неї із свекром виник конфлікт через перебування її та дітей у будинку. Останній почав виганяти їх з будинку, кричав, штовхав, хопав за одяг та вдарив рукою по голові. Вважає, що ОСОБА_1 спричинив їх психологічне насилля при дітях.

Отже, у даному випадку, за встановлених судом обставин, є вірним висновок, що ОСОБА_1 21.04.2022 року вчинив відносно матері його онуків ОСОБА_2 фізичне та психологічне насильство, а саме: кричав, штовхав, хапав за речі в присутності малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формами домашнього насильства, а тому вище наведені доводи апелянта є необґрунтованими.

При цьому, з огляду на пояснення як потерпілої, так і доводи апелянта, слід зауважити, що ОСОБА_3 не інкримінувалося спричинення ОСОБА_2 фізичного насильства у вигляді удару по голові, чого не встановлював і суд першої інстанції.

Твердження, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки не зафіксовано які дії вчиняв ОСОБА_1 не є підставою для скасування судового рішення, так як сам ОСОБА_1 не заперечував факт конфлікту з невісткою щодо перебування її та дітей у будинку.

Посилання апелянта те, що протокол складений з порушеннями не знайшло свого підтвердження. Протокол відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема в ньому зазначено місце складання, місце і дата вчинення правопорушення, суть правопорушення, дані потерпілої, анкетні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її підпис.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер і не спростовують висновку місцевого суду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є достатньо обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який не викликає сумніву.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, а призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник