ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/672/22 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 2 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі з участю особи, що притягується до адмінвідповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ленька Р. І. адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що працює слюсарем в СТО у ФОП ОСОБА_2 , якого постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - адвокат Ленько Р. І. просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову місцевого суду скасувати, провадження у справі закрити.

Зазначає, оскаржувана постанова не була оголошена після закінчення розгляду справи, її копію не вручено та не надіслано ОСОБА_1 .

Копію постанови ним отримано 05.12.2022 у канцелярії суду за його заявою, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Вважає, що вищенаведена постанова винесена з істотним порушенням вимог КУпАП, є незаконною, необґрунтованою, а тому підлягає апеляційному оскарженню у зв`язку з неповнотою, однобічністю проведеного судового розгляду, неналежним аргументуванням прийнятого рішення.

В аргументування доводів апеляційної скарги зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення немає даних про те, що здійснювалась будь-яка відеофіксація, та якщо здійснювалась, то на який технічний пристрій, а тому, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, не може вважатись належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення (правовий висновок висвітлений у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 р. у справі №607/7987/17, 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17).

Крім цього, вказує, що відеофрагменти, долучені до матеріалів справи, не підтверджують обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та останні не є безперервними, що на думку апелянта, свідчить про недопустимість таких доказів.

Тому вважає, що за відсутності відеозапису огляд на стан сп`яніння повинен був проводитись у присутності двох свідків, яких поліцейськими не було залучено.

Апелянт звертає увагу судді апеляційного суду на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що наведені вище обставини свідчать про порушення процедури огляду водія, передбаченої ст. 266 КУпАП, що згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП є підставою для визнання пропозиції огляду недійсною.

У своїй апеляційній скарзі посилається на те, що після того, як інспектор поліції повідомив ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд, однак поліцейські йому відмовили в цьому. На його неодноразові прохання провести огляд, завезти у медичний заклад або оформити направлення на такий огляд для можливості самостійно проїхати у медичний заклад для огляду ОСОБА_1 також було відмовлено.

Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутнє порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ленька Р. І., які просили строк на апеляційне оскарження поновити, апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи те, що після винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 та його захиснику адвокату Ленько Р. І. постанова вручена не була та не направлялась, копію постанови захисником отримано лише 05.12.2022 у канцелярії суду, що підтверджується письмовою заявою захисника, а апеляційна скарга подана 06.12.2022, вважаю за можливе поновити апелянту строк на апеляційне оскарження.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, слід врахувати наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , будучи 02 грудня 2021 року притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення ним 16 листопада 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно протягом року, а саме 18 вересня 2022 року об 11 год. 30 хв. у с. Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області керував транспортним засобом - автомобілем марки «CITROEN BERLINGO», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушена координація рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №645223 від 18 вересня 2022 року, ОСОБА_1 18 вересня 2022 року о 11 год. 30 хв. в с. Ігровиця, вул. Центральна здійснював рух на транспортному засобі «CITROEN BERLINGO», державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому, що 12.01.2022 Тернопільським міськрайонним судом в Тернопільській області на 12 місяців був позбавлений прав керування ТЗ, під час руху не користувався ременем пасивної безпеки п. 2.3 в ПДР України, під час зупинки не увімкнув сигналу аварійної зупинки п. 9.9 б ПДР України, здійснив зупинку біля правого краю проїзної частини, не зайнявши крайнє праве положення - п. 15.2 ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи те, що вищенаведена постанова вступила в законну силу, відсутні підстави вважати, що працівники поліції діяли без достатніх на це підстав.

Дані обставини додатково підтверджуються долученими до матеріалів справи відеозаписами нагрудних камер інспекторів поліції та електронним рапортом, які містяться в матеріалах справи.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції.

Вищенаведені ознаки зазначені працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 .

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №181013 від 18.09.2022 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки 02 грудня 2021 р. останній був притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення ним 16 листопада 2021 р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду справи, останні дозволяють зробити висновок про те, що у зв`язку з відмовою водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, - щодо нього було обґрунтовано складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, з урахуванням факту повторного протягом року вчинення порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 цієї статті.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, також доведена відеозаписами із нагрудних камер поліцейських; рапортом помічника ЧЧ ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Ананьєва А. А. від 19 вересня 2022 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; витягом з адмінпрактики про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановою суду від 02 грудня 2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП; копією постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним 16 листопада 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №645223 від 18 вересня 2022 року.

Сукупністю зазначених вище доказів підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а також поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Щодо відсутності в матеріалах справи направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, то, оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд як на місці зупинки, так і в медичному закладі, відсутність вказаного документу в матеріалах справи при даних обставинах не є таким порушенням, яке тягне за собою безумовне скасування рішення місцевого суду, оскільки факт відмови зафіксований належним чином на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно від зупинки транспортного засобу до закінчення складення працівниками поліції протоколу, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на одному із відеозаписів безперервно та чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає.

Також суддя апеляційного суду погоджується із висновками місцевого суду в частині необґрунтованості посилань захисника на судову практику щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, про відсутність у протоколі посилання на технічний засіб, оскільки такі є недоречними, оскільки стосуються інших справ зі встановленими іншими обставинами.

Доводи сторони захисту щодо відсутності свідків при складанні протоколу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови у зв`язку з таким.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП (в редакції Закону від 16.02.2021 № 1231-IX, який набрав законної сили 17.03.2021 року), огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з матеріалами справи відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння була зафіксована за допомогою технічних засобів. Отже, в даному випадку поліцейським було здійснено відеозапис, а тому присутність двох свідків при відмові останнього від проходження огляду на стан сп`яніння є необов`язковою, оскільки за правилами ч. 2 ст. 266 КУпАП (в редакції Закону від 16.02.2021 № 1231-IX, який набрав законної сили 17.03.2021 року), присутність двох свідків необхідна лише в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, так із матеріалами справи.

Своєчасний і правильний розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених, в тому числі, ст. 130 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Доводи апеляційної скарги про незаконність постанови місцевого суду не можуть були прийняті до уваги, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від пропозиції працівника поліції на проходження ним медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння підтверджений належними та достатніми доказами, які наявні в матеріалах провадження.

Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Ленька Р. І. - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ленька Р. І. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба