Справа № 201/583/22
Провадження № 3/201/945/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Інспектором патрульної поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого останній 13 грудня 2021 року о 05 годині 40 хвилин, в районі буд. № 30 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, передав керування автомобілем «Ауді», д/н НОМЕР_1 , водієві ОСОБА_2 , яка знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Захисник правопорушника, з`явившись до суду, наполягав на розгляді справи за відсутності його підзахисного, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно якого клопотав закрити, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки доказів зібраних в дану справу не достатньо для того щоб зробити однозначний висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в якому обвинувачується останній.

Стаття 130 КУпАП за способом свого викладення відноситься до бланкетних норм, тобто її диспозиція не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші спеціальні норми законодавчих актів, у даному випадку положення Правил дорожнього руху України, а тому суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення певного пункту ПДР, котрий зазначений уповноваженою посадовою особою поліції у протоколі.

При складенні даного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 060019 від 13 грудня 2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 поліцейським зазначено, що останній порушив вимоги п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху України.

Означеним пунктом правил дорожнього руху водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

В той же час відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що власник транспортного засобу може передавати керування таким засобом іншій особі або передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

В абзаці 5 пункту 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 р. вказано, що судам слід враховувати, що відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 130 КпАП), настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.

Зібраними матеріалами справи не підтверджується у який саме спосіб було передано право керування автомобілем водієві ОСОБА_2 , чи добровільно та чи на законних підставах відбулась така передача, в разі її наявності, чи мала при собі ОСОБА_2 реєстраційні документи на цей транспортний засіб, що дозволяло безперешкодно керувати ним навіть без попереднього дозволу з боку власника останнього на законних підставах, чи ні.

Отже перевіреними доказами не доводиться те, що ОСОБА_1 передав керування власним транспортним засобом водієві ОСОБА_2 та не спростовується те, що остання могла самостійно використовувати такий засіб на законних підставах, маючи його реєстраційний документ.

За таких обставин з упевненістю неможливо стверджувати, що ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом, знаючи, що водій ОСОБА_2 перебувала в стані сп`яніння або явно для нього була в нетверезому стані, а тому наявність сумніву про цей факт повинно трактуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як протилежного не доведено матеріалами, зібраними патрульними поліції.

Також слід звернути увагу, що рапорт поліцейського, в якому вказано, що під час встановлення обставин даної справи виявилось, що власник автомобіля «Ауді» ОСОБА_1 передав право керування іншому водієві ОСОБА_2 , не може розглядатися як доказ на підтвердження вищевказаного, оскільки дані службові особи являються уповноваженими посадовими особами на складання відповідного протоколу та виконують свої професійні обов`язки, безпосередньо пов`язані з цим, а отже дії останніх можуть бути необ`єктивними та мати характер направлений на притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому інших належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які підлягають доказуванню в даній справі надано не було.

Під час дослідження відеозаписів з портативних відеореєстраторів патрульних поліції та зіставленні таких відомостей, що містяться на них з іншими доказами, що містяться у матеріалах справи судом встановлено наступне. Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 060019 за ч. 1 ст. 130 КУпАП його було складно о 06 годині 20 хвилин 13 грудня 2021 року, що зафіксовано у відповідній графі цього протоколу, однак ці дані не відповідають дійсності, оскільки на відтворених відеозаписах з нагрудних камер поліцейських було зафіксовано, що складання цього протоколу закінчилось приблизно о 06 годині 43 хвилин 13 грудня 2021 року, що в свою чергу тягне за собою недопустимість такого протоколу, оскільки в ньому було відображено недостовірну інформацію про час його складання.

Враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин, викладених у відповідному протоколі, а також виходячи з матеріалів наданих для розгляду, які були попередньо зібрані та належним чином процесуально закріплені уповноваженою на те посадовою особою, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, що виникли через суперечливість самого протоколу та відсутність відповідних матеріалів адміністративної справи, оскільки до повноважень суду не входить збирання доказів, їх вилучення або долучення іншим чином за власною ініціативою, при цьому перекладання на себе повноважень посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, в противному випадку, призведе до порушення судом принципу рівності сторін процесу.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину патрульною поліцією в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя: В.М. Гончаренко