Єдиний унікальний номер справи: 760/5277/20. Номер провадження 33/824/2405/2022. Категорія: ч.1 ст. 483 МК України. Головуючий у суді першої інстанції - Оксюта Т.Г. Головуючий у апеляційній інстанції - Дзюбін В.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 вересня 2022 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю представника Кииївської митниці Держмитслужби - Маркової Г.Ю.

захисника - адвоката Владикіна О.Н.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження в адміністративній справі за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби в особі представника Келеберденка Валерія Віталійовича на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2022 року.

у с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду в адміністративній справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України закрите на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу №1185/10000/22 про порушення митних правил від 19.04.2022 року /а. с. 1-5/, складеного головним державним інспектором сектору взаємної адміністративної допомоги управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Київської митниці Дермитслужби Толкачовим Максимом Володимировичем, установлено наступне.

09 березня 2021 року на митну територію України з Грузії через п/п "Чорноморський морський торговельний порт» м/п «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби, на вантажному автомобілі НОМЕР_3/НОМЕР_4 ввезено легковий автомобіль марки «TOYOTA», моделі «RAV4», номер кузова НОМЕР_1 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 2500 см?, модельний рік виготовлення - 2017.

Згідно з договором-заявкою №9 від 03.03.2021 р. зазначений вантажний автомобіль (для здійснення міжнародного перевезення легкового автомобіля) був замовлений ОСОБА_2 .

Автомобіль марки «TOYOTA», моделі «RAV4», номер кузова НОМЕР_1 переміщено через митний кордон України на підставі попередньої митної декларації від 09.03.2021 р. № UA100060/2021/443753, а також CMR від 03.03.2021 б/н, контракту від 25.02.2021 р. №1936329, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04.12.2019 р. №, інвойсу від 25.02.2021 р. № 25/02/1145 із зазначенням вартості товару - 8353 доларів США.

Після прибуття у зону діяльності Київської митниці Держмитслужби, зазначений легковий автомобіль для вільного обігу на митній території України був заявлений декларантом ПП «Уфіт» гр. ОСОБА_3 на митному посту «Столичний» за ЕМД від 19.03.2021 р. № UA100060/2021/275500.

У графі 8 ЕМД №UA100060/2021/275500 задекларовано відомості про одержувача - ОСОБА_2 .

Разом із вказаною митною декларацією до митниці були надані такі документи: CMR від 03.03.2021 р. б/н, контракт від 25.02.2021 р. №1936329, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04.12.2019 р. № НОМЕР_2 , експортна декларація від 25.02.2021 р. №69050/1936329, інвойс від 25.02.2021 р. №25/02/1145 та інші необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення документи, які зазначені в графі 44 вказаної митної декларації.

Контракт від 25.02.2021 р. №1936329, укладений між компанією «SHPS KAVKASIIS AVTOIMPORTI» та ОСОБА_2 . У п. 2 вказаного контракту зазначено, що вартість предмета правочину відображено в рахунку-фактурі №25/02/1145. Інвойс від 25.02.2021 р. №25/02/1145 виставлений компанією «CAUCASUS AUTO IMPORT» (Georgia, Tbilisi, ak. Tsereteli ave. # 142) для ОСОБА_2 на вказаний автомобіль, фактурною вартістю 8353 доларів США.

18.08.2021 було спрямовано запит до митних органів Грузії (вих. №20/20-02-01/11/2819) з метою перевірки законності ввезення на митну територію України автомобіля марки «TOYOTA», моделі «RAV4», номер кузова НОМЕР_1 , одержувачем якого виступав ОСОБА_2 .

29.12.2021 р. до Київської митниці надійшла відповідь митних органів Грузії (лист Державної митної служби України від 29.12.2021 р. №08-6/26-04/7.8/11723) на зазначений запит.

Митні органи Грузії надали копії документів, а саме: контракт від 05.10.2021 р. №1936329, експортну декларацію від 25.02.2021 р. №69050/1936329, інвойс від 25.02.2021 р. № 25/02/1145.

Згідно з інвойсом від 25.02.2021 р. №25/02/1145, наданим митними органами Грузії, вартість автомобіля марки «TOYOTA», модель «RAV4», номер кузова НОМЕР_1 , становить 9608 доларів США. Але, відповідно до інвойсу від 25.02.2021 р. №25/02/1145, який надавався для здійснення митного оформлення за ЕМД № UA100060/2021/275500, вартість цього ж автомобіля становить 8353 доларів США.

Отже, на переконання митного органу, відомості щодо вартості зазначеного автомобіля в документах, отриманих від митних органів Грузії, не відповідають даним, вказаним у документах, наданих ОСОБА_2 для здійснення митного контролю та оформлення в Україні.

Закриваючи провадження в справі, суддя місцевого суду вмотивував прийняте рішення тим, що митним органом при розгляді справи не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а саме обов`язкових ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони цього адміністративного правопорушення, в тому числі не доведено й факт усвідомлення ним протиправності своїх дій при переміщенні товарів через митний кордон України.

В апеляційній скарзі Київська митниця Держмитслужби в особі представник Келеберденка Валерія Віталійовича, вважаючи постанову судді місцевого суду незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати та винести апеляційним судом нову постанову про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару - безпосереднього предмету порушення митних правил в сумі 266229,03 грн., з конфіскацією цього товару, а в зв`язку з неможливістю конфіскації предмту правопорушення, - стягнути їх вартість в сумі 266229,03 грн.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник Київської митниці Келеберденко В.В. посилається на неправильне тлумачення суддею місцевого суду положень ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, вказуючи на те, що згідно ч. 1 ст. 448 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або необережні) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митними органами для проведення митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, та за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. При цьому апелянт зважає на те, що в діях ОСОБА_2 наявні всі ознаки порушення митних правил, передбачені ч. 1 ст. 483 МК України. Також вказує на те, що ОСОБА_1 вчинив дії, які призвели до переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо вартості товару.

Заслухавши доповідь головуючого відносно суті постанови судді місцевого суду та викладення основних доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Маркової Г.Ю., яка підтримала апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; пояснення захисника Владикіна О.Н., який заперечував щодо її задоволення, вважаючи постанову судді місцевого суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без зміни; вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи скаржника, суд апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Так, однією з важливих засад судочинства, визначених статтею 129 Конституції України є забезпечення доведеності вини. Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини є також однією із засад кримінального провадеження, передбаченою ст. 17 КПК України.

Європейським судом з прав людини вироблена стала правова позиція щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення.

У рішенні ЄСПЛ "Енгель та інші проти Нідерландів" були визначені критерії, за наявності одного із яких будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: "критерій національного права", який визначає, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; "критерій кола адресатів", відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; "критерій мети та тяжкості наслідків", за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ зокрема: "Лутц проти Німеччини", "Карелін проти Російської Федерації", "Гурепка проти України", "Лучанінова проти України" та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 483 МК України дає підстави стверджувати, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства із застосуванням його основних положень, таких як: конкретність пред`явленого обвинувачення, забезпечення доведеності вини, право на захист, належність та допустимість доказів, обґрунтованість судового рішення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Аналіз положень ст. 458 МК України і ст. 9 КУпАП у поєднанні із положеннями ст. 280 КУпАП дає підстави стверджувати, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає доведенню наявність у діях особи як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення поставленого особі у вину.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил, здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

З аналізу вказаних правових норм статей 458 та 487 МК України, а також статей 2, 9, 11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони складу правопорушення.

Усі вказані елементи складу адміністративного правопорушення є неподільним цілим. Наявність цих елементів обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, як адміністративного проступку. Якщо, хоча б один з них відсутній, або не відповідає вимогам, що передбачені відповідною статтею глави 68 Митного кодексу України, вказане діяння не є порушенням митних правил.

Зазначених вимог закону у ході складання протоколу у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України належно не дотримано дотримано.

Об`єктивна сторона порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, в обсязі обвинувачення, поставленого у вину ОСОБА_1 проявляється у переміщенні або діях, спрямованих па переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, в тому числі й шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника товарів та неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товарів.

Суб`єктивна сторона порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483Митного кодексу України, в частині подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника товарів та неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товарів, - характеризується прямим умислом.

За змістом статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).

При цьому, системний аналіз диспозиції ч. 1 ст. 483 МК України у поєднанні зі ст. 10 КУпАП дає підстави стверджувати, що у даній справі ОСОБА_1 переміщував або вчиняв дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю товарів, чи усвідомлював він під час переміщення товарів через митний кордон України протиправність своїх дій, чи передбачав настання наслідків у виді порушення встановленого Митного кодексу України та іншими Законами України порядку переміщення товарів і бажав настання цих наслідків, - нічим об`єктивно не підтверджується.

Як убачається з матеріалів справи, документи, які надійшли від митних органів Грузії, а саме ті, що дата укладення контракту та митної декларації в даному випадку становить 05.10.2021 року /а. с. 23-24/, а ввезено автомобіль на митну територію України було ще 09.03.2021 року на підставі документів, датованих 25.02.2021 року /а. с. 12-14/, тобто за контрактом №1936329, інвойсом від 25.02.2021 року №25/02/1145).

Відомостей того, що ОСОБА_1 взагалі було відомо про існування інвойсу №25/02/1145 від 25.02.2021 року на суму 9608 доларів США до контракту №1949468 від 05.10.2021 року матеріалах справи - не міститься. При цьому, дати інвойсу та контракту, що надані були Київській митниці не містять розбіжностей.

Також, копія договору від 05.10.2021 року та інвойсу /а. с. 28/ до нього не містять достатніх реквізитів, зокрема підписів осіб, а також жодним чином не засвідчені. Це викликає сумніви у тому, що такі документи подавалися до офіційних органів Грузії.

На підставі викладеного, суддя місцевого суду дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність інвойсу до контракту №1949468 від 05.10.2021 року, наданого митними органами Грузії критерію належності доказів по даній справі.

Крім того, в матеріалах справи містяться документи, складені іноземною мовою, які не містять офіційного перекладу, в той час як за вимогами ч. 1 ст. 492 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється державною мовою.

Стаття 503 МК України чітко визначає, що перекладачем може бути особа, яка володіє мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу під час провадження у справі про порушення митних правил. Як перекладач може виступати посадова особа митного органу.

Київський апеляційний суд зазначав про те, що про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину особи у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, свідчить той факт, що долучені до матеріалів справи документи, які надійшли від митних органів іноземної державами, не містять їх офіційного перекладу на державну мову, в тому числі з урахуванням положень, передбачених ст. 503 МК України про те, що перекладачем може бути посадова особа органу доходів і зборів, оскільки в будь-якому разі такою особою не може бути особа, яка складала у цій справі протокол про порушення митних правил, та за відсутності у справі документу, який підтверджує володіння цією особою мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу (постанова від 21.07.2020 року по справі №760/12277/19).

З доданих до протоколу матеріалів вбачається, що документи, які були митним органом покладені в основу здійснення перевірки, за результатами якої він прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, не містять належного перекладу з зазначенням відповідальної за такий переклад особи, а також документів, що підтверджують її рівень володіння мовою, знання якої необхідне, а також переклад здійснено тією ж особою, що і складала протокол, а саме державним інспектором Толкачовим М.В. /а. с. 28-29.

Також, при розгляді справи не доведений факт усвідомлення ОСОБА_1 протиправності своїх дій при переміщенні товарів через митний кордон України.

Доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 знав про невідповідність зазначених документів - матеріали справи не містять.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 Митного кодексу України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, висновок судді місцевого суду в постанові про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, та необхідність закриття в зв`язку з цим провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - є законним і обґрунтованим.

За таких обставин, підстави для скасування постанови судді районного суду та прийняття апеляційним судом нової постанови, про що йдеться в поданій апеляційній скарзі, - відсутні.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2022 року щодо ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби в особі представника Келеберденка Валерія Віталійовича - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н