ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 Справа №607/19385/19

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., розглянувши подання начальника Чортківського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області Чепелюк Ольги Володимирівни про вирішення питання про давність виконання судового рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

28 жовтня 2022 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло подання начальника Чортківського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області Чепелюк О. В., у якому вона просила вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року у зв`язку із закінчення строку давності виконання судового рішення.

Вказане подання мотивоване тим, що 28 листопада 2019 року до Гусятинського РС (Чортківського РС № 3) філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області надійшла на виконання постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_1 . Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 19 березня 2013 року «Про затвердження Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт» (далі Порядок) ОСОБА_1 були направлені виклики за адресою вказаною у постанові суду, але він не з`являвся. В подальшому було встановлено, що правопорушник за вказаною адресою не проживає, точне місце перебування його невідоме. Тому було вжито заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 , однак позитивного результату не отримано. Матеріали особової справи, відносно ОСОБА_1 не містять фактів, які свідчать про ухилення порушника від відбування накладеного на нього адміністративного стягнення.

У п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10рп/2011) Конституційний суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Ініціатор подання вказує, що окремі суди (судді) вважають за можливе до правовідносин, які виникли, застосовувати аналогію закону, а саме норми ст. 80 Кримінального кодексу України (далі КК України), яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі). Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні із вказаним законодавством і судовою практикою, дає підстави вважати, що строк давності виконання постанови суду про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і в усякому разі не перевищувати двох років.

З огляду на вказане, керуючись ст.ст. 304, 305 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), ст. 80 КК України, начальник Чортківського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області просила подання задоволити.

У судове засідання представник Чортківського (Гусятинського) районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Тернопільській області не з`явився, у супровідному листі просив подання розглянути за його відсутності.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши подання та додані матеріали, суддя дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання, з огляду на наступне.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1831 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 годин. Стягнуто із ОСОБА_1 384 грн 20 коп. судового збору в доход держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на кримінальноправовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03). Також Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Надточий проти України» від 15 травня 2018 року зазначив, що український уряд визнав кримінально правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 103 частини першої цієї статті, подвоюються.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного стягнення зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Із ч. 4 ст. 3 КК України вбачається, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Норми КК України можуть бути застосовані до провадження у справі про адміністративне правопорушення за аналогією, якщо нормами КУпАП не врегульовано процесуальні правовідносини.

Порядок виконання постанов про накладення адміністративних стягнень, передбачений розділом V КУпАП.

Згідно зі статтею 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Положеннями КУпАП передбачено, що орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, може припинити її виконання, при цьому звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення не передбачено.

Відповідно до статті 302 КУпАП за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 статті 247 цього Кодексу (видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі), орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

Отже, законодавець у КУпАП виділив виключні випадки, за наявності яких припиняються виконання постанови, а саме: видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення, скасування акта, які встановлює адміністративну відповідальність, смерть особи, а також не звернення виконання постанови протягом 3 місяців з моменту з дня винесення.

Згідно ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

Відповідно до статті 3254 КУпАП, у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Згідно вимог п. 13.13 Наказу Міністерства юстиції № 474/5 від 19 березня 2013 року «Про затвердження Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт», якщо після перевірки за місцем проживання порушника встановлено, що він за цим місцем не проживає, місце перебування його невідоме або наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови.

Водночас, сам факт того, що фактичне місце проживання чи перебування порушника невідоме не є беззаперечною підставою звернення до суду з поданням щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови, оскільки звернення до суду з вказаним поданням знаходиться в причинному зв`язку з наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду.

Підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду є обставини, що роблять виконання судового рішення взагалі неможливим, до таких обставин неможливо віднести відсутність за місцем проживання чи не встановлення місця перебування правопорушника, оскільки така відсутність може бути тимчасовою та/або з метою ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Зі змісту подання представника органу пробації вбачається, що останній просить застосувати аналогію закону і поширити норми ст. 80 КК України, які регулюють порядок звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на даний правовий випадок та відповідно звільнити ОСОБА_1 , на цій підставі від відбування стягнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У цій конституційній нормі відображений принцип законності, який свою подальшу деталізацію знаходить у положеннях статей другої та сьомої КУпАП.

Зокрема, відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

А згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як Загальна, так і Особлива частини КУпАП не містять законодавчих положень, які б дозволяли у даному випадку застосовувати аналогію закону.

Натомість положення КУпАП містять самостійні підстави припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, закріплені у пунктах 5, 6 і 9 статті 247 КУпАП. Жодна з цих правових підстав, з якими закон пов`язує припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення не наведена у даному випадку.

Норми КПК України можуть бути застосовані до провадження у справі про адміністративне правопорушення за аналогією, якщо нормами КУпАП не врегульовано процесуальні правовідносини.

Враховуючи наведене, у задоволенні подання слід відмовити, оскільки сам факт подання клопотання про вирішення питання про давність виконання судового рішення та звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт на підставі ст. 80 КК України суперечить ст. 3 КК України.

Щодо можливості оскарження постанови суду, прийнятої в порядку виконання постанов про накладення адміністративних стягнень, то суд керується Рішенням Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 2рп/2015 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України.

Згідно з вказаним рішенням, положення частини другої статті 294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 241 цього Кодексу, про закриття справи.

Таким чином, прийнята у даній справі постанова в порядку виконання постанов про накладення адміністративних стягнень оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Керуючись статями 245, 304 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні подання начальника Чортківського (Гусятинського) районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Тернопільській області Чепелюк Ольги Володимирівни про вирішення питання про давність виконання судового рішення відмовити.

Постанова оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Тернопільського

міськрайонного суду Герчаківська О.Я.