Справа № 602/294/22
Провадження № 3/602/347/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2022 р. Суддя Лановецького районного суду Тернопільської області Радосюк А.В., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №2(м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності -

за 1 ст.130 КУпроАП,

в с т а н о в и в :

До провадження Лановецького районного суду Тернопільської області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпроАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 162036 від 10 квітня 2022 року вбачається, що 10.04.2022 року о 16 годині 21 хвилин в м.Ланівці по вул. Незалежності, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21013 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6820», результат якого 2,27 ‰, на місці зупинки транспортного засобу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Вальчук М.М. вини

ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не визнала, з підстав вказаних у клопотанні про закриття провадження в справі. У клопотанні зазначає, що

ОСОБА_1 не керував транспортним засобом за описаних в протоколі обставин в стані алкогольного сп`яніння, не був зупинений працівниками поліції на належних підставах, а фактично керувала транспортним засобом ОСОБА_2 , яка була зупинена працівниками поліції, а в подальшому працівники побачивши, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та знаходиться на сидінні пасажира, попросили відігнати в сторону автомобіль, фактично спровокували його вчинити адміністративне правопорушення і тільки тоді розпочали відео фіксацію. Просить закрити провадження в справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вини у вчиненні правопорушення не визнав і пояснив, що він не керував транспортним засобом за описаних в протоколі обставин в стані алкогольного сп`яніння, не був зупинений працівниками поліції на належних підставах, а фактично керувала транспортним засобом ОСОБА_2 , яка була зупинена працівниками поліції. В подальшому працівники побачивши, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та знаходиться на сидінні пасажира, попросили відігнати в сторону автомобіль, фактично спровокували його вчинити адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , якому інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпроАП, суд вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях останнього, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

При оцінці доказів суд виходить з наступного.

Так, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ч. 1 статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами, внесеними протоколом № 11, нікого не може бути визнано винним у вчинені будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 встановлено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень статей 3, 8 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Заборона провокації злочину належить до загальних гарантій, установлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розмірковуючи над можливою провокацією злочину суд зазначає, що для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів ЄСПЛ виробив ряд критеріїв, такі як: a) змістовний критерій, б) процесуальний критерій. При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін. У своєму рішенні «Банніков проти Росії» на обґрунтування факту порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ посилається на своє рішення «Худобін проти Російської Федерації», «Тейшейро де Кастро проти Португалії», зміст цих рішень зводиться до вислову «не було б скоєно, якби не було спровоковано». Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, означає, що методи проведення негласних слідчих дій, їх використання, повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину. Для визначення провокації злочину ЄСПЛ встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 прийшов до неї додому в нетверезому стані, вона повезла його в м.Ланівці в магазин. Коли вона вийшла з магазину, сіла в автомобіль, почала розвертатися, до них під`їхали працівники поліції, вона хотіла припаркуватися, але не змогла. Тоді працівник поліції, жінка, сказала ОСОБА_1 сісти за кермо автомобіля і припаркуватися, працівники поліції бачили, що ОСОБА_1 дуже п`яний. Він сів за кермо і проїхав два метри, за кермом перед тим перебувала вона.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що він розпочинається з моменту, коли автомобіль, в якого увімкнена аварійна сигналізація, розпочинає рух і проїжджає орієнтовно два метри для парковки на узбіччі. Після його зупинки до водія підходить працівник поліції і вказує йому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на що водій відповідає, що він сів за кермо за вказівкою саме працівника поліції для парковки автомобіля. На відео візуально видно, що ОСОБА_1 перебуває в стані сильного сп`яніння, чого не могли бачити працівники поліції, коли казали йому сісти за кермо. Крім того, на початку відео видно, що в момент початку руху автомобіля біля нього перебуває допитана в якості свідка ОСОБА_2 ..

На вимогу суду надати повний відеозапис вказаної події з моменту зупинки транспортного засобу від відділення поліції №2 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області надійшла відповідь, що ними надано повний відеозапис події, хоча, як вбачається з даного відеозапису він є обрізаним і не відтворює моменту зупинки транспортного засобу, а розпочинається лише з моменту, коли зупинений автомобіль з`їжджає з проїжджої частини для належної парковки.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Суд також враховує висновки Конституційного Суду України від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, де в п.2.1 мотивувальної частини рішення, зазначено, що: «...згідно з Кодексом ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245)».

Статтями 3,8 Конституції України проголошено, що людина, її права і свободи людини та їх гарантії визнаються в Україні найвищою цінністю, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50- 55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997р. №7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, які повинні визнаватися недопустимими.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки за кермо автомобіля він сів та здійснив рух саме за вказівкою працівника поліції, яка сказала йому припаркувати автомобіль належним чином, оскільки цього не могла зробити

ОСОБА_2 , яка перед тим керувала автомобілем, працівник поліції бачила, що ОСОБА_1 перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння і не мала права не тільки вказувати йому сісти за кермо, а й взагалі допускати до керування транспортним засобом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявна провокація адміністративного правопорушення з боку працівників поліції, а тому провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Суд не приймає до уваги покази інспектора Ящук М. А. про те, що саме

ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки вона є заінтересованою особою і її покази спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , який, як і в судовому засіданні, так і на відеозаписі під час події послідовно вказував, що він сів за кермо саме за вказівкою інспектора поліції. Також, покази інспектора в цій частині повність спростовуються показами свідка ОСОБА_2 , яка вказала, що саме вона перебувала за кермом автомобіля, а ОСОБА_1 сів за кермо після їх зупинки за вказівкою інспектора поліції для правильного припаркування автомобіля, оскільки вона не змогла цього зробити. Покази ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також підтверджуються відеозаписом, з якого вбачається, що автомобіль за кермом якого перебував

ОСОБА_1 здійснює рух з увімкнено аварійною сигналізацією саме для припаркування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247 п.1, 283, 284 КУпроАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпроАП - закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпроАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Лановецький районний суд, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: А. В. Радосюк