Справа № 459/265/22 Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновська Ю.Д.
Провадження № 33/811/406/22 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мацея Михайла Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мацея Михайла Михайловича на постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 29 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , громадянки України, працюючої головним бухгалтером ТДВ «ЧЗМК», місце проживання: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, та накладено на неї штраф в розмірі 85 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок на користь держави.

За постановою суду, ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером ТДВ «ЧЗМК», допустила ведення податкового та бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 303 254 грн., а саме 2019 р. - 36 432 грн., за 2020 р. 99 145 грн., за 9 місяців 2021 року 167 667 грн., чим порушено п.6, п.9, п.11, п.20 П(С)БО «Витрати», який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р., п.п.134.1.1 п.134.1, ст.134, п.135.1 ст.135 ПКУ від 02.12.10 р. №2755-VІ із змінами та доповненнями.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Мацей М.М., подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 29 березня 2022 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена на припущеннях, без перевірки доказів, на неповно з`ясованих обставинах, упереджена та необ`єктивна, без врахування сформованої судової практики у аналогічних справах, без витребування доказів, а тому підлягає безумовному скасуванню.

Покликається на те, що суд у оскаржуваній постанові переписав фабулу протоколу №005798 про адміністративне правопорушення від 14 січня 2022 року складеного старшим державним інспектором ГУ ДГІС у Львівській області Ткач О.П. яким інкриміновано, що ОСОБА_1 (на думку ревізора) було порушено порядок ведення податкового та бухгалтерського обліку, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 303 254,00 грн.

Дане порушення зафіксовані в акті перевірки від 14 січня 2022 року № 443/13-01 -07- 03/01267395 за період 01.10.2018-30.09.202І.

Звертає увагу, що в постанові зазначено, що суддя, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 163-1 КУпАП, а її вина підтверджується зібраними у справі даними.

Вважає, що судом на припущеннях (а саме переписано з протоколу № 005798 адміністративне правопорушення від 14 січня 2022 року) зазначено, що в діях ОСОБА_3 міститься склад адміністративного правопорушення, що підтверджується актом документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншої законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи в 14.01.2022 року №443/13-01-07-03/01267395. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки вищезазначений акт від 14.01.2022 року №443/13-01-07-03/01267395 до матеріалів справи посадовою особою, яка складала протокол не долучався, відтак яким чином суд міг його перевірити.

Вказує, що у письмовому клопотанні поданому суду зверталось увагу на наступне. Навіть, якби до протоколу № 005798 про адміністративне правопорушення від 14 січня 2022 року було б долучено акт від 14.01.2022 року №443/13-01-07-03/01267395, то такий документ не міг би бути доказом для накладення адміністративного стягнення, оскільки в силу норм Податкового кодексу України, акт перевірки лише фіксує обставин встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Звертає увагу, що відповідно до п. 54.5. ст. 54 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 86.8. ст. 86 ПКУ, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу.

При цьому, п.56.1 ст. 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Акцентує, що з наведених норм права вбачається, що єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки. Крім, того, акт перевірки не є належним доказом наявності факту порушення податкового обліку, хоча такого документу в матеріалах справи не міститься і не містилось на час винесення оскаржуваної постанови.

Також, вказує, що до протоколу про адміністративне правопорушення не надано доказів узгодженого податкового повідомлення-рішення, що є єдиною підставою для складання такого протоколу.

Крім того, з суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП характеризується наявністю вини, як у формі умислу так і у формі необережності. Даних про наявність суб`єктивної сторони вчиненого інкримінованого адміністративного правопорушення суду так і не надано.

Окрім того, адвокат долучає до апеляційної скарги та просить врахувати суд, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року про відкриття загального позовного провадження в справі № 380/5087/22 за позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, яка отримана була на електронну пошту товариством з додатковою відповідальністю 01 квітня 2022 року, що в чергове свідчить про те, що станом на день ухвалення оскаржуваної постанови, складення протоколу №005798 про адміністративне правопорушення від 14 січня 2022 року, не було узгодженого податкового повідомлення-рішення, який є єдиним доказом порушення податкового, валютного чи митного законодавства за результатами перевірки.

Зазначає, що суд не врахував, що в протоколі № 005798 про адміністративне правопорушення від 14 січня 2022 року зафіксовано ніби то вчинене адміністративне правопорушення за період 01.10.2018-30.09.2021. Отже, на думку перевіряючої, адміністративне правопорушення було вчинене за період 01.10.2018-30.09.2021.

На переконання апеллянта, судом з даного приводу порушено вимоги ч. 2 ст. 38 КУпАП відповідно до якої, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Вважає, що стягнення за інкриміноване ніби то правопорушення мало бути накладено судом не пізніше 30.11.2021 року, а таке накладено постановою суду лише 29 березня 2022 року, що є грубим процесуальним порушенням і постанова також з цих підстав не може залишатися в силі.

Наголошує, що суд не витребовував і необґрунтовано послався у оскаржуваній постанові, що ним було вивчено матеріали справи, а вина підтверджується зібраними у справі доказами, які містяться в акті документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 14.01.2022 року №443/13-01-07-03/01267395, в цій частині постанова суду необґрунтована та ґрунтується на припущеннях, ухвалена з грубим порушенням норм процесуального права.

Апелянт просить суд дослідити нові докази, які не могли нами бути подані в суд першої інстанції, саме ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року про відкриття загального позовного провадження в справі № 380/5087/22 за позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, яка отримана була на електронну пошту товариством з додатковою відповідальністю 01 квітня 2022 року, що в чергове свідчить про те, що станом на день ухвалення оскаржуваної постанови, складення протоколу №005798 про адміністративне правопорушення від 14 січня 2022 року, не було узгодженого податкового повідомлення-рішення, який є єдиним доказом порушення податкового валютного чи митного законодавства за результатами перевірки.

Також апелянтом надано суду висновок судово-економічної експертизи на спростування зазначеного в протоколі № 005798 про адміністративне правопорушення від 14 січня 2022 року ніби то порушення п.6, п.9, п.11, п.20 П(С)БО Витрати, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318 та зареєстровано в Міністерств юстиції України 19.01.2000 р. №27/4248, п.п. 34.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.13: Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями встановлено його заниження на загальну суму 303 254 грн., в тому числі за 2019 рік і сумі 36 432 грн., 2020 рік на суму 99 145 грн., за 9 місяців 2021 року на суму 167 677 грн.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -адвоката Мацея М.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення - є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером ТДВ «ЧЗМК», вчинила адміністративне правопорушення, яке проявилося у тому, що вона допустила ведення податкового та бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, що призвело до заниження податку на прибуток, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом №005798 про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ №110 (а.с.2), актом документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 14.01.2022 року №443/13-01-07-03/01267395, з якого вбачається, що ОСОБА_1 вчинила порушення п.6, п.9, п.11, п.20 П(С)БО Витрати, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. №27/4248, п.п. 34.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, встановлено його заниження на загальну суму 303 254 грн., в тому числі за 2019 рік в сумі 36 432 грн., 2020 рік на суму 99 145 грн., за 9 місяців 2021 року на суму 167 677 грн. (а.с.3-9).

Згідно з протоколом №005798 про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ №110, ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером ТДВ «ЧЗМК», допустила ведення податкового та бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 303 254 грн., а саме 2019 р. - 36 432 грн., за 2020 р. 99 145 грн., за 9 місяців 2021 року 167 667 грн., чим порушено п.6, п.9, п.11, п.20 П(С)БО «Витрати», який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р., п.п.134.1.1 п.134.1, ст.134, п.135.1 ст.135 ПКУ від 02.12.10 р. №2755-VІ із змінами та доповненнями.

За змістом ч.1 ст. 163-1 КУпАП передбачено відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Згідно п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Оскаржуючи постанову районного суду, захисник Мацей М.М. вказує на відсутність доказів узгодженого податкового повідомлення-рішення, що є єдиною підставою для складання протоколу.

Разом з тим, апелянт в апеляційній скарзі не посилається на жоден доказ щодо порушення податковим органом вимог закону під час проведення самої перевірки.

Крім того, відповідно до п.86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до контролюючого органу, який проводив перевірку, з запереченнями на акт перевірки та надала цьому органу докази відсутності своєї вини, апеляційному суду надано не було. Відомостей про оскарження акту перевірки в судовому порядку апелянтом також не надано. Отже, ОСОБА_1 не спростувала зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини.

Доводи апелянта про те, протокол не містять даних про суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення (наявності умислу або необережності), не приймаються до уваги, оскільки склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.163-1 КУпАП, є формальним, встановлення і доведення такої кваліфікуючої ознаки складу правопорушення, як наявність умислу на вчинення діяння, не вимагається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника-адвоката Мацея М.М. про те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції сплинули строки, передбачені ст.38 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Так, порушення ТДВ «ЧЗМК», ОСОБА_1 вимог п.6, п.9, п.11, п.20 П(С)БО «Витрати», який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р., п.п.134.1.1 п.134.1, ст.134, п.135.1 ст.135 ПКУ від 02.12.10 р. №2755-VІ із змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 303 254 грн., а саме 2019 р. - 36 432 грн., за 2020 р. 99 145 грн., за 9 місяців 2021 року 167 667 грн., встановлено в акті документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 14.01.2022 року №443/13-01-07-03/01267395, на підставі якого було складено протокол №005798 про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ №110. Даний акт є чинним, оскільки доказів його скасування чи оскарження апелянтом не надано.

Посилання апелянта на те, що строк, визначений ч.2 ст.38 КУпАП, на момент винесення оскаржуваної постанови закінчився, оскільки на думку перевіряючої, адміністративне правопорушення було вчинене за період 01.10.2018-30.09.2021, як на підставу скасування судового рішення, правового значення не має, оскільки днем виявлення вчинення адміністративного правопорушення є 14 січня 2022 року - день складання акту перевірки, якою встановлена наявність порушень у веденні податкового та бухгалтерського обліку ТДВ «ЧЗМК». Протокол про адміністративне правопорушення був складений у той же день, 14 січня 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 29 березня 2022 року, тобто у строки, передбачені ст.38 КУпАП, а тому доводи скарги про закінчення строків накладення стягнення є безпідставними та не підтверджені жодними доказами.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно з яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника щодо наявності підстав для закриття провадження у справі не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які б мали своїм наслідком скасування постанови, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 29 березня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мацея Михайла Михайловича без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк