Справа № 366/1420/22
Провадження № 3/366/1159/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, місце роботи офіційно не встановлене, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И Л А:
09.09.2022 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії КИІ № 0401 від 08.09.2022 року:
09.09.2022 року близько 01 год. 00 хв., військовослужбовець ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, на території Київської області виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані. Відповідно до акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння військовослужбовець ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що вжив пляшку пива. Він є командиром роти, в його підпорядкуванні перебуває 115 чоловік. Складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення пояснює тим, що має неприязні стосунки в колективі.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП настає у разі розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Отже, відповідальність за цією нормою КУпАП несуть військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які є суб`єктами вчинення цього адміністративного правопорушення.

На підтвердження статусу військовослужбовця, військовозобов`язаного та/або резервіста, особа повинна мати відповідний документ, яким зокрема є військовий квиток.

Надані до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного документу, який би свідчив про те, що ОСОБА_1 має хоча б один із зазначених вище статусів. Це в свою чергу ставить його під сумнів як суб`єкта вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою, яка при складанні таких протоколів керується нормами КУпАП, зокрема вимогами ч. 2 ст. 251 цього кодексу, відповідно якої обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням відсутності в матеріалах справи документа, який би свідчив про статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, суддя приходить до висновку, що його не можна притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки його статус як суб`єкта вчинення цього адміністративного правопорушення належним чином не посвідчений.

Крім цього слід зазначити, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані. Разом з цим зазначено, що він від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Суддя звертає увагу, що стан алкогольного сп`яніння встановлюється за допомогою спеціальних технічних засобів, однак матеріали справи не містять документів, які б встановили саме такий стан. Поняття стану алкогольного сп`яніння та ознак такого стану є різними кваліфікаційними ознаками, зокрема в ст. 172-20 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, згідно протоколу ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а всі зібрані документи свідчать про те, що він від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Разом цим слід зазначити, що у наявному в матеріалах справи акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, зокрема в графі «Огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками» зазначено: алкогольного сп`яніння. Жодної ознаки алкогольного сп`яніння а цьому акті не зазначено, що ставить під сумнів як доказ сам акт, так і дійсне перебування ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків.

Згідно рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим. Також згідно цього рішення суддя не має права самостійно змінювати фабулу адміністративного правопорушення.

Отже, суддею встановлено, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього докази не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 172-20, 245, 247, 251, 252, 256, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя Н.П. Слободян