Справа 573/842/22
Номер провадження 3/573/319/22
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2022 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Свиргуненко Ю.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а :

. Фактичні обставини встановлені судом

22 липня 2022 року о 17 годині 59 хвилини по вул. Соборній у м. Білопілля ОСОБА_1 керував транспортним засобом - мопедом Альфа, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння рук, поблідніння обличчя, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

2. Позиція особи, яка притягується до адміністративної відповідальності

У судове засідання ОСОБА_1 двічі не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином: працівниками поліції під час складання протоколу та шляхом вручення судової повістки.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенства права, в тому числі проводити судове засідання в відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Крім того, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

З огляду на те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, не подав клопотань про відкладення розгляду справи, письмових заперечень проти протоколу, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, вважаю необхідним провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

3. Досліджені судом письмові докази

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовими матеріалами справи, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №315527 від 22 липня 2022 року, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП,

-оптичним диском з відеозаписом з місця вчинення правопорушення, на якому зафіксовано факт відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння;

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно з якими в присутності останніх ОСОБА_1 відмовився від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку;

-постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №075093 від 22 липня 2022 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом;

-постановою Білопільського районного суду Сумської області від 11 липня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

4. Мотиви суду

Відповідно до положень статей 245 та 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252 КУпАП).

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП, постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку, що будь-які підстави не довіряти зібраним по справі доказам відсутні, оскільки вони містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт та крім того, вони об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи вищенаведене, приходжу дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

5. Мотиви накладення адміністративного стягнення

Відповідно до статті 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні виду та міри стягнення, на підставі ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке тягне за собою потенційну небезпеку для учасників дорожнього руху, особу ОСОБА_1 , який ніде не працює, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічного правопорушення, проте належних висновків не зробив та повторно вчинив правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не виконав попереднє судове рішення, яким до нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу, виходячи з того, що санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачена можливість накладення альтернативних видів адміністративного стягнення у виді штрафу або арешту, приходжу до висновку, що стягнення у виді арешту є таким, що буде сприяти запобіганню вчиненню особою, яка притягується до адміністративної відповідальності нових правопорушень.

При визначенні наявності підстав для одночасного з накладенням штрафу позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами враховую наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 посвідчення водія не має.

Відповідно до пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19 грудня 2008 року) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає.

Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 права керування транспортними засобами не має та відповідне посвідчення не отримував, підстави для застосування до останнього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами відсутні.

Разом з цим відсутні також підстави для застосування відносно ОСОБА_1 додаткового стягнення, передбаченого санкцією статті, у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки в матеріалах справи відсутні об`єктивні та достатні докази того, що транспортний засіб, який є засобом вчинення адміністративного правопорушення, належить особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення, на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню з ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 130, ст. ст. 33, 40-1, 245, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: