Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П.П., з участю захисника Ляльки Ю.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути із ОСОБА_1 в користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді Нестерчук С.В. визнаний винним за те, що він 13 жовтня 2022 року, о 04:06 год в м. Луцьку на вул. Данила Галицького керував транспортним засобом «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alkotest 7510,0355, що підтверджується тестом № 506 від 13.10.2022 року, результат огляду становить 1,48 %.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані як порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вказуючи на невідповідність висновків судді обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, формальну оцінку зібраних доказів та не врахування наданих пояснень. Стверджує, що працівники поліції безпідставно зупинили його транспортний засіб та вказує на відсутність потреби в освідуванні на стан алкогольного сп`яніння. Також вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений із рядом порушень та не є належним і допустимим доказом в розумінні ст.251 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги порушення процедури документування правопорушення та не в повній мірі досліджено файл відеозапису з нагрудної камери працівника поліції. У зв`язку з викладеним, просить постанову суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скаргі на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги.

Згідно диспозиції статті 130 КУпАП, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9.а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 035720 від 13 жовтня 2022 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, роздруківкою аналізу на стан сп`яніння приладу «Драгер», відеозаписом з місця вчинення правопорушення.

В апеляційних доводах ОСОБА_1 посилається на порушення процедури документування правопорушення та на відсутність підстав зупинки транспортного засобу, проте, на переконання апеляційного суду, дані доводи не заслуговують на увагу, оскільки суперечать доказам, які знаходяться у матеріалах справи.

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції), якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Оскільки у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова та поведінка, що не відповідає обстановці, працівники поліції запропонували йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

В матеріалах справи міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , який проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу Drager, з роздруківки аналізу на стан сп`яніння вбачається, що ОСОБА_1 13.10.2022 року, о 04:33 год. перебував в стані алкогольного сп`яніння, кількісний показник результату склав 1,48 %.

Судом було досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), які повністю спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 та потреби в подальшому освідуванні на стан алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши зібрані й досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9а Правил дорожнього руху України та вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає, що накладаючи адміністративне стягнення, суддя, згідно з вимогами ч.2 ст.33 КУпАП, урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Нові докази, які спростовували б висновки суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції надані не були.

Враховуючи вищенаведене, постанова судді є законною та обґрунтованою, а підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П.П.