Справа № 145/1543/21
Провадження № 33/801/288/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі осо-би, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , йо-го захисника адвоката Вересюка М. В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Тиврівського районного суду Вінницької об-ласті від 28 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29 серпня 2021 року серії ААБ № 242312, складеного о 23.13 годині на автодорозі с. Уяринці-с. Рахни Польові, 29 серпня 2021 року о 23.00 годині на автодорозі сполученням сіл Уяринці - Рахни Польові водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`янін-ня. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Драгер №6810», результат - 0,68‰, чек приладу № 2663. Своїми діями водій ОСОБА_3 допустив порушення пункту 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь дер-жави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортни-ми засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 496,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану постанову суду скасувати, провадження у справі - закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Скаржник вважає оскаржувану по-станову необґрунтованою, незаконною, невмотивованою, винесеною за необ-єктивного з`ясування обставин справи, невідповідності фактичних обставин правопорушення, у ній не наведені належні, достатні обгрунтування і підстави ухвалення саме такого судового рішення; суд неправильно застосував норми КУпАП. Вказуючи на відсутність доказів щодо керування ним транспортним засобом, ОСОБА_1 вважає, що працівниками поліції порушений поря-док проведення огляду на стан сп`яніння, адже поліцейськими під час прове-дення огляду на стан сп`яніння не були залучені до цієї процедури двоє свідків. Крім того, скаржник вказує на неможливість урахування як доказів акту огляду на стан сп`яніння, а також направлення для проведення огляду до медичного закладу, оскільки про них не зазначено у протоколі про адміністративне право-порушення, в акті не вказані особа, її дані щодо якої такий акт був складений, а пройти огляд у медичному закладі йому не пропонувалося. ОСОБА_1 у скарзі звертає увагу на розбіжність у часі проведення огляду, зафіксованому у чеці алкотестера, та відеозаписі, що на його думку теж вказує на неналежність та недопустимість чеку як доказу. Скаржник не вважає достатнім доказом і долучений до справи відеозапис з огляду на незазначення посилання на цей технічний засіб у протоколі про адміністративне правопорушення, відмінність у часі відеозапису та дійсним часом фактичних обставин, що мали місце, а також оскільки із відеофайлів не убачається факту зупинки працівниками поліції автомобіля під його керуванням. Натомість відеозаписом дійсно зафіксоване проходження ним огляду на стан сп`яніння, але не зафіксований результат такого огляду. Скаржник вважає безпідставним неврахування показань свідка ОСОБА_4 , який безпосередньо керував транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, за-слухавши пояснення ОСОБА_1 як особи, яка притягнута до адмініс-тративної відповідальності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд пере-глядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обме-жений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде вста-новлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місце-вого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 29 серпня 2021 року серії ААБ № 242312, складеного о 23.13 годині на автодорозі с. Уяринці-с. Рахни Польові о 23.00 годині 29 серпня 2021 року на автодорозі сполученням сіл Уяринці - Рахни Польові, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Драгер №6810», результат - 0,68‰, чек № 2663. Як наслідок через стан алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом дово-диться порушення водієм ОСОБА_1 вимог пункту 2.9а Правил дорожнього руху.

До протоколу про адміністративне правопорушення доданий чек драгера, а також акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я Комунального неприбуткового підприємства «Багатопрофільна лікарня Тиврівської селищної ради», де зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленою у водія оз-накою, а саме різкого запаху алкоголю з порожнини рота. Огляд проведений за допомогою засобу «Драгер «Alcotest», результат тесту визначений у 0,68‰, по-зитивний. До протоколу також доданий відеозапис з нагрудної камери полі-цейського, де зафіксована хронологія події 29 серпня 2021 року, зокрема, вста-новлення особи водія, проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкоголь-ного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу та відсутність його заперечень результатів тесту, які були йому пред`явлені на місці прове-дення огляду. Належить підкреслити, що єдиним зауваженням стосовно дій поліцейських ОСОБА_1 зазначалося не залучення свідків, на що полі-цейськими надані відповідні роз`яснення щодо проведення відеофіксації. Інших зауважень безпосередньо щодо процедури огляду ОСОБА_1 не заявляв, заперечень не висловлював.

Крім того, до матеріалів справи доданий рапорт заступника начальника СПД № 1 відділення поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції М. Білоуса, де зазначається, що спільно з інспектором з РПП СПД № 1 ВП № 2 ВРУП майором поліції А. Василиком під час чергування в складі ГРПП 29 серпня 2021 року близько 23.10 години був зупинений авто-мобіль марки «Ауді А4», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керу-ванням ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом в стані алко-гольного сп`яніння. Огляд водія проводився за його згодою з використанням спеціального технічного засобу «Драгер 6810», результат виявився позитивним - 0,68‰. Від надання пояснень та підпису будь-яких матеріалів ОСОБА_1 категорично відмовився.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного пра-вопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладаючи на нього передбачене санкцією інкримінованої йому норми закону адміністра-тивне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина особи цілком доведена матеріалами справи.

За викладених фактичних обставин справи необхідно погодитися з вис-новком судді суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, визнання його винним за частиною першою статті 130 КУпАП.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабі-нету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебува-ючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП особа несе відповідаль-ність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засо-бом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарсь-ких препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських пре-паратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що зни-жують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інс-трукцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарсь-ких препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою нака-зом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного ( іншого ) сп`яніння і оформлення його результатів. Відповідно до пунктів другого, чет-вертого, шостого розділу 1 цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підроз-ділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`янін-ня є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; пору-шення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`я-ніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з ви-користанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Мініс-терством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом; лікарем закла-ду охорони здоров`я ( у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку ). Встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами згаданої Інструкції поліцейським з вико-ристанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові ( пункт сьомий Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ).

Як слідує з матеріалів цієї адміністративної справи, медичний огляд ОСОБА_5 з його згоди проведений на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Alcotest Drager 6810». Результат огляду встановлений у 0,68‰, тобто з очевидним перевищенням допустимого цифрового показника, що ніким не оспорюється. Під час проведення огляду у відповідності до норм статті 266 КУпАП застосовувалися технічні засоби відеозапису, що також свідчить про належне фіксування події та огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі скаржником зазначається про неможливість доведен-ня його вини відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, оскільки про ви-користання технічного запису не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а також через розбіжності у зазначеному часі на відеозаписі та у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак такі доводи апеля-ційної скарги не можуть слугувати беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки ані статтею 256 КУпАП, де визначений зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ані Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ Украї-ни від 06 листопада 20158 року № 1376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, не передбачено обов`язкового зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення фіксування події технічними засобами.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на правовий висновок Верхов-ного Суду у постанові від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17 щодо необхідності зазначення у протоколі технічного засобу, за допомогою якого здійснений відеозапис, є неспроможними, оскільки у вказаній постанові суду касаційної інстанції жодних питань щодо змісту саме протоколу про адмініс-тративне правопорушення не вирішувалося, відповідно жодних окремих право-вих висновків з цього приводу висловлено не було.

Враховуючи обставини, за яких був здійснений відеозапис у цій справі, апеляційний суд вважає, що у даному випадку наявність або відсутність у про-токолі про адміністративне правопорушеня інформації про те, яким технічним засобом був створений відеозапис, час, відображений відеозаписом, жодним чином не впливає на правову оцінку вищевказаного доказу щодо його допусти-мості та належності, оскільки достовірність обставин, які ним зафіксовано, не викликає сумнівів та не заперечується самим скаржником.

Не заслуговують на увагу і доводи скарги щодо порушення порядку про-ведення огляду водія внаслідок незалучення до процедури двох свідків. Так від-повідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейсь-ким з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможли-вості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністра-тивне правопорушення. Зі змісту даної норми закону убачається обов`язок поліцейського застосовувати технічні засоби відеозапису під час фіксування огляду водія на стан сп`яніння та передумови для необхідності залучення свід-ків. Тобто у разі проходження медичного огляду з проведенням відеозапису цієї процедури наступне залучення свідків не вимагається.

Суд також критично оцінює заперечення скаржника щодо керування ним транспортним засобом, оскільки ці заперечення абсолютно спростовуються до-даним до справи відеозаписом, де ОСОБА_1 особисто вказує у відповідь на питання поліцейського, що їхав до перехрестя.

За таких обставин неможливо об`єктивно спростувати належним чином зафіксований факт перебування водія ОСОБА_1 29 серпня 2021 року о 23.00 годині у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та належним чином зафіксованих результатів проведення його огляду на стан сп`яніння, що вказує на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують обгрунто-ваності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній постанові, оскільки вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена мате-ріалами справи та наявними у ній доказами.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожний довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лю-того 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішен-ня національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і дово-дів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, вони є побутовим тлумаченням скаржником в силу особистого розуміння ним окремих норм права. Аргументи скаржника не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого части-ною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З ура-хуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок наці-онального суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отри-мання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтере-сами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було до-тримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних об-ставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотивованої та справедливої постанови судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністра-тивної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко