Справа № 357/7174/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2022 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко С.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, інвалід третьої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

У С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 11 серпня 2022 року о 07 годині 15 хвилини, ОСОБА_1 , в Київській області, Білоцерківський район, на автодорозі Р-04, 101 км., блокпост, керував транспортним засобом «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, не чітке мовлення, не стійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що дійсно 11.08.2022 року його зупинили працівники поліції, які повідомили, що підозрюють його в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, нащо він пояснив, що спиртні напої не вживає 21 рік, що являється інвалідом третьої групи. Працівники поліції запропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», нащо він погодився. Однак, працівники поліції повідомили, що у них не має приладу «Драгер», що він може відмовитися від проходження огляду, що заплатить лише штраф і більше нічого не буде, тому він і погодився на пропозицію працівників поліції, так як поспішав і відмовився від проходження огляду. Зазначив, що йому працівники поліції не роз`яснили, що за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, також не роз`яснили йому його права, а лише сказали, що якщо він хоче лише сплатити штраф то потрібно написати в протоколі, що він пив пиво, що він і зробив.

В судовому засіданні переглянуто диск з відеозаписами , який додано до протоколу, та з якого убачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. З відеозапису не вбачається, щоб працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, щоб останньому було роз`яснено його права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також не зафіксовано факту складання, ознайомлення та вручення копії протоколу ОСОБА_1 . Крім того, даний відеозапис зроблиний не з нагрудної камери полійейського, на відеозаписі не зафіксовано час та дата фіксування.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оголосивши протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння від 11.08.2022 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, розписку ОСОБА_2 про зобов`язання доставити автомобіль за місцем проживання водія, переглянувши відеозапис, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

У диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо долучених до протоколу відеозаписів із власного мобільного телефону, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Диск з відеозаписами, який додано до протоколу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що даний відеозапис не містить посилань на такий технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, що нівелює доказове значення наданих працівниками поліції відеозаписів. Крім того, з вказаного запису неможливо зрозуміти коли відбувалася подія, оскільки із запису не вбачається дата та часу його проведення.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристрою, за допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відоефіксацію власними мобільними пристроями.

Крім того, з відеозаписуне взагалі не убачається ознак про, які зазначено в пртоколі,а саме почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідає обстановці, не чітке мовлення, не стійка хода. При цьому цей відеозапис не містить будь-яких даних стосовно фактичних обставин правопорушення, не відтворює подій перед зупинкою автомобіля, саму зупинку, підстав і процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд, що фактично знеславлює належність та допустимість цього відеозапису як доказу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, надані працівниками поліції із власного мобільного телефону відеозаписи не можуть бути належними доказами у справі. При цьому, працівники поліції не були позбавлені можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, однак такою можливістю не скористався.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що огляд ОСОБА_1 (відмова від огляду) на стан сп`яніння проведений з грубим порушенням вимог п. п. 4, 8, 13 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду та відповідно ст. 266 КУпАП.

Що стосується направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, то слід зазначити, що в даному направленні зазначено, що особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив інспектор СРПП Білоцерківського РУП лейтенант поліції Забашта В.В.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що до медичного закладу його не доставляли.

Враховуючи викладене, працівниками поліції порушено вимоги «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а саме щодо направлення на огляд, а тому суду вважає , що огляд на стан сп`яніння (відмова від проходження огляду), проведений з порушенням зазначеного у ст. 266 КУпАП порядку вважається недійсним, і не є доказом по справі про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку наявним у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, доказам судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність у вчиненні адміністративного правопорушення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рідермон про Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що належних та допустимих доказів факту вчинення інкримінованого діяння не надано, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закривається, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення, тому провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, підлягає закриттю.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 221, ст. 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СуддяС. І. Дорошенко