запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/534/22Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
Єдиний унікальний №317/1307/22Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.3 ст.126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 29 серпня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 07.07.2022 року о 09 год. 15 хв. на а/д Н-08 Бориспіль-Запоріжжя 477 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами постановою ДВС у провадженні №12997958 від 26.06.2018 року, чим порушив вимоги ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

ОСОБА_1 визнано винним за ч.3 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що про існування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами йому стало відомо тільки в даний час, оскільки з моменту винесення постанови ДВС, тобто з 2018 року і до теперішнього часу, він продовжував керувати транспортним засобом і не піддавався аналогічному адміністративному стягненню.

Тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами позбавить його єдиного постійного джерела доходу, внаслідок чого він не зможе погасити заборгованість зі сплати аліментів та продовжувати далі виплачувати визначені законом кошти на утриманні дитини.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений судовою повісткою 18 жовтня 2022 року та додатково було повідомлено про судове засідання телефонограмою, а тому у відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП ОСОБА_1 неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, доводи наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення підтверджується

- протоколом серії ААД №143101 від 07.07.2022 року;

- рапортом;

- постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 26.06.2018 року;

- відеозаписом.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Викладені в апеляційній скарзі доводи і заперечення наведених висновків суду не спростовують.

За змістом диспозиції ч.3 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Тобто суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення не обов`язково характеризується виною лише у формі прямого умислу. Диспозиція даної норми закону на відміну від (ст.ст.41-1, 46, 51-2, 103-1, 116, 163-8, 164-15, 163-11, 164-3, 164-15, 166-16, 172-16, 173-2, 198, 203-1 КУпАП) не містить у собі посилання на обов`язку умисність вчинення таких дій.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У зв`язку з наведеним апеляційний вважає, що передбачена ч.3 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, передбачає й необережну форму вини.

Так з матеріалів провадження вбачається, що постановою старшого державного виконавця П`ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26.06.2018 року, ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-1273/04 від 20.12.2004 року. Розмір такої заборгованості перевищує 42 тис. грн. Відтак, ОСОБА_1 , знаючи про цю обставину, мав усвідомлювати наслідки наявності такої непогашеної заборгованості у формі обмеження у праві керування транспортними засобами, проте він ставився до цього байдуже, не погасивши таку заборгованість з 2012 року.

Документальних підтверджень того, що зазначена постанова державного виконавця скасована у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надав. Наявності заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої на момент встановлення обмеження ще у 2018 році перевищував 83 953 грн., ОСОБА_1 не заперечував. Про факт погашення даної заборгованості також в апеляційній скарзі не йдеться.

Таким чином, ОСОБА_1 станом на день винесення постанови судом першої інстанції - 29.08.2022 року є особою, щодо якої існує не скасоване обмеження у праві керування транспортними засобами, про що і був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №143101 від 07.07.2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів того, що про встановлені державним виконавцем обмеження будь-яким способом було доведено до відома апелянта, суд прийняти до уваги не може з огляду на те, що виконавчий лист знаходиться на виконанні з 2004 року, стягнення триває, та особі, що притягнута до адміністративної відповідальності, достеменно відомо про наявність у нього обов`язку зі своєчасної та повної сплати аліментів на утримання дитини.

Закон не пов`язує початок такого обмеження з моментом вручення постанови державним виконавцем.

Доводи апеляційної скарги про те що суд попередньої інстанції не встановив обставини, які мають значення для правильного розгляду справи не є слушними, оскільки спростовуються викладеними висновками в оскаржуваному рішенні суду з наданням належної оцінки кожному наявному доказу в матеріалах справи.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги носять формальний характер та на увагу не заслуговують.

При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.3 ст.126 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 29 серпня 2022 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 317/1307/22