КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №755/1506/22
Апеляційне провадження
№ 33/824/1415/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шимка Андрія Олександровича на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 496грн 20коп.

Постановою суду визнано доведеним, що ОСОБА_1 19 грудня 2021 року приблизно о 20год 20хв., керував транспортним засобом «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , бульваром Перова, 16, у місті Києві, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від медичного огляду для встановлення стану сп`яніння в установленому законом порядку у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Шимко А.О. просить постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 відразу погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога, після чого він разом із працівниками поліції на патрульному автомобілі відправився до медичного закладу. Однак, по дорозі до лікаря-нарколога працівники поліції, які доставляли ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, фактично почали відмовляти його від проходження такого огляду, аргументуючи це тим, що ОСОБА_1 матиме певні проблеми після проходження огляду у лікаря. Після чого, прибувши на патрульному автомобілі до медичного закладу, поліцейські не заходячи до приміщення, не маючи для цього жодних підстав почали знову запитувати ОСОБА_1 чи згоден він пройти огляд на стан сп`яніння.

Адвокат Шимко А.О. стверджує, що враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 під

тиском вимушений був прийняти пропозицію поліцейських, щоб не погіршувати своє становище, та відмовився від проходження огляду.

ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Шимко А.О., будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.21-22, 25-26, 27-28, 31-32, 34-35), у судові засідання 3 червня 2022 року, 17 червня 2022 року та 30 червня 2022 року не з`явилися.

Клопотання захисника Шимка С.В. про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку із воєнним станом та його виїздом за межі міста Києва, та проведення розгляду справи у режимі відеоконференції залишені без розгляду, оскільки не підписані електронним підписом.

ОСОБА_1 причини своєї неявки суду не повідомив.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Ні захисник Шимко С.В., ні ОСОБА_1 не виявили бажання взяти участь у апеляційному розгляді, тому відповідно до положень ст. 294 КУпАП суд розглянув апеляційну скаргу у їх відсутність.

Суд, вивчивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, переглянувши відеозапис досліджуваних подій, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААБ № 282098 від 19 грудня 2021 року, ОСОБА_1 19 грудня 2021 року приблизно о 20год 20хв., у м. Києві, по бул. Петрова, 16 керував транспортним засобом «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , бульваром Перова, 16, у місті Києві, з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя,

виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Відповідно до приписів п. п. 1.3, 1.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. При цьому, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці правила.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Належним доказом даного правопорушення є встановлення наявності у водія транспортного засобу ознак, зокрема, наркотичного сп`яніння, пропозиція водієві пройти медичний огляд з метою встановлення, у даному випадку, стану наркотичного сп`яніння. У разі відмови водія від проходження медичного огляду, фіксація цієї відмови відповідно до вимог діючого законодавства.

Частинами 1 - 3 статті 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (пункт 2 ).

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (пункт 4).

Згідно п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 2 п. 9 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

З переглянутого відеозапису з нагрудної камери поліцейського подій 19 грудня 2021 року вбачається, що на пропозицію поліцейського проїхати до лікаря-нарколога з метою огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 погодився. Після цього, на автомобілі патрульної поліції поліцейський разом з ОСОБА_1 виїхав до медичного закладу.

Під час руху автомобіля працівник поліції почав вчиняти дії, направлені на спонукання ОСОБА_1 до відмови від проведення огляду, тобто, до вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. Зокрема, поліцейський почав радити ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, зазначаючи про негативні наслідки у разі підтвердження перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, а саме, постановки його на облік у разі виявлення в його аналізах наркотичних засобів. Як наслідок, ОСОБА_1 вказав, що в такому разі він відмовляється від проведення огляду в лікарні.

Наведене, унеможливлює зробити висновок про добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Таким чином, вищезазначені дії працівників поліції були спрямовані не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , як

того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки на вчинення дій з метою вчиненням останнім адміністративного правопорушення та складанням на нього протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відбулась провокація з боку працівників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року, «Лауко проти Словаччини» від 2 вересня 1998 року).

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що усі зазначені дії поліцейських, вчинені після того як ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, сів у службовий автомобіль і почав слідувати до медичного закладу, були незаконними, оскільки залякування особи, яка притягується до адміністративної відповідальності наслідками його постановки на облік, не тільки не передбачені чинним законодавством, а й по суті вчинені виключно з метою спонукання ОСОБА_1 до висловлення відмови від проходження огляду.

З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених протиправних дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку,

встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи, що з боку працівників поліції була провокація у вигляді спонукання особи до вчинення адміністративного правопорушення, інспектори поліції діяли всупереч вищенаведених вимог Закону, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 ч. 1 п. 1, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шимка Андрія Олександровича задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати та закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт