Справа № 298/795/22
Номер провадження 3/298/841/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кривий Ріг, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011430 від 17 червня 2022 року, складеного інспектором прикордонної служби вищої категорії начальник 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) майстер сержантом ОСОБА_2 , о 17 год. 00 хв. 17 червня 2022 року у міжнародний пункт пропуску через державний кордон «Малий Березний» на в`їзд в Україну прибув громадянин України ОСОБА_1 , який на паспортний контроль надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час внесення інформації в БД «Гарт 1/П» відбулося спрацювання БД «Ризик Перетин», в базі даних відсутні відомості про перетин державного кордону особою на виїзд з України, в подальшому із залученням представників ПОРВ (з м.д.н.п.) Великий Березний було встановлено в паспортному документі наявна відмітка про в`їзд до Республіки Молдова 04.03.2022 року ППр «Чадир Лунга» (ППр «Нові Трояни» Україна). Документів які звільняють від призову на військову службу під час мобілізації немає, тобто вищезазначений громадянин вчинив незаконний перетин державного кордону з України в Республіку Молдова. Чим порушив порядок перетинання державного кордону громадянами України.

Своїми діями порушив вимоги ст. 4 Конституції України, ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про громадянство України», ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянами України» та п. 2 «Правил перетинання державного кордону України» затверджених ПКМУ від 27.01.1995 року №57.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся. Про причину неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011430 від 17 червня 2022 року, складеному стосовно ОСОБА_3 міститься підпис останнього про ознайомлення з тим, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Великоберезнянському районному суді. Крім цього, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 від 17.06.2022 року, в якій він просить, розглянути справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, без його участі, яка відбудеться у Великоберезнянському районному суді за адресою: смт. Великий Березний, вул. Шевченка, 22, у зв`язку з відстанню від дому та через відсутність коштів.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому, суддею зауважується, що ОСОБА_3 мав об`єктивну можливість особисто або через представника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, та не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення, однак такими своїми правами останній не скористався.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 не з`явився в судове засідання, знаючи, що в провадженні суду знаходиться відповідна справа, про що свідчать наведені вище обставини.

За таких обставин, неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на судовий розгляд справи являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП України справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Від ОСОБА_3 клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

За змістом ст. 268 КУпАП України присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 204-1 КУпАП України, не є обов`язковою.

За таких обставин, суд у відповідності до вимог ст.268 КУпАП вважає, що дану справу може бути розглянуто.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі статтями 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_3 у вчиненні такого і чи підлягає він адміністративній відповідальності, суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 в провину поставлено вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, як відповідальність за порушення вимог ст. 4 Конституції України, ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про громадянство України», ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянами України» та п. 2 «Правил перетинання державного кордону України» затверджених ПКМУ від 27.01.1995 року №57.

Диспозицією статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з розглядуваного протоколу, ОСОБА_3 о 17 год. 00 хв. 17.06.2022 року в міжнародному пункті пропуску «Малий Березний», на в`їзд в Україну на паспортний контроль надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час внесення інформації в БД «Гарт 1/П» відбулося спрацювання БД «Ризик Перетин», в базі даних відсутні відомості про перетин державного кордону особою на виїзд з України, в подальшому із залученням представників ПОРВ (з м.д.н.п.) Великий Березний було встановлено в паспортному документі наявна відмітка про в`їзд до Республіки Молдова 04.03.2022 року ППр «Чадир Лунга» (ППр «Нові Трояни» Україна).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 здійснив в`їзд на територію Республіки Молдова в ППр «Чадир Лунга» 04.03.2022 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на пояснення обставин того, як останній, незаконно перетнувши кордон України в пункті пропуску, міг безперешкодно здійснити офіційний в`їзд через пункт пропуску на територію іншої країни.

Разом з цим, враховуючи, що доступ до баз даних Державної прикордонної служби є обмеженим для громадян, і доступ до такої бази мають лише представники цієї служби, інформація про перетин громадянином державного кордону вноситься до відповідної бази даних саме службовою особою Державної прикордонної служби. Громадяни в свою чергу позбавлені можливості перевірити внесення інформації про перетин ними кордону до відповідної бази даних.

Отже, коли особа перетинає державний кордон з порушенням встановленої процедури, дані про такий перетин не будуть внесені до відповідної бази даних прикордонної служби, однак в той же час, відсутність інформації в базі даних сама по собі не може беззаперечно свідчити про незаконний перетин державного кордону громадянином, оскільки може бути також, окрім іншого, наслідком неналежного виконання службовою особою своїх повноважень.

Зважаючи на наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б прямо підтверджували порушення ОСОБА_3 порядку перетину кордону, суд приходить до висновку, що викладене в протоколі про адміністративне правопорушення звинувачення ОСОБА_3 в незаконному перетинанні державного кордону України - базується на припущенні того, що останній ухилився від паспортного контролю, оскільки дані про перетин ним кордону не були внесені в базу даних прикордонної служби.

Сам факт виїзду за територію України громадянина України не є свідченням незаконного перетину кордону і особа не може нести відповідальність за діяльність або бездіяльність посадових осіб прикордонних служб щодо внесення/невнесення інформації до баз даних та взагалі не може достеменно знати чи контролювати, чи були внесені відповідні відомості про перетин цією особою державного кордону у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (рішення від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України").

Оцінюючи надані докази в їх сукупності в частині названого обвинувачення, суддя приходить висновку про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вина особи не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, суд вважає, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі в частині вказаного обвинувачення.

Керуючись ч. 1 ст. 204-1, п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Зизич В.В.