П О С Т А Н О В А

іменем України

16 грудня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1195/22

Провадження №3/152/647/22

Суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області Славінська Н.Л.,

з участю особи, яка

притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 17.03.2020 року органом 0540, зі слів: з середньою освітою, не працевлаштованої, не одруженої, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

- за ч.2 ст.184 КУпАП України,

встановив:

Відповідно до протоколу серії ВАВ №188773 від 10.11.2022 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП України, а саме в тому, що, дослівно до протоколу « ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо своїх шести неповнолітніх дітей по забезпеченню їхніх умов проживання, які на момент перевірки 10.11.2022 року о 14 годині 30 хвилин знаходились в незадовільному санітарно-гігієнічному стані».

Частиною 1 ст.276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено с. Рахни-Лісові Тульчинського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області.

Означена справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ст.276 КУпАП.

Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області та утворено Жмеринський район (з адміністративним центром у м. Жмеринка) та Тульчинський район (з адміністративним центром у м. Тульчин) у складі відповідних територіальних громад, затверджених КМУ.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не пізніше 1 січня 2023 року.

ОСОБА_2 входить до територіальної юрисдикції Шаргородського районного суду, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року.

Відтак, справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду.

В суді ОСОБА_1 винуватою себе у вчиненні адміністративного правопорушення при вище наведених обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не визнала та пояснила, що із своїми неповнолітніми дітьми проживає спільно із бабою у будинку останньої за адресою: АДРЕСА_1 . Вона та діти займають три кімнати будинку, а баба проживає в окремій кімнаті. Також, вона використовує господарські будівлі, у яких утримує худобу, зокрема, корову, бика, цапа, козу, качок, курей. На момент проведення перевірки представниками Служби у справах дітей Шпиківської селищної ради спільно з психологом та працівниками поліції у будинку була брудна підлога, оскільки перед цим баба запустила до будинку своїх курей та собаку, які забруднили підлогу. При цьому, баба не дозволила вигнати курей та собаку з будинку, зсилаючись на те, що будинок належить їй і вона має право розпоряджатися тим, де знаходитиметься худоба. Перегородити двері, щоб кури не ходили в кухні та житлових кімнатах вона не може, оскільки баба забирає перегородки та виганяє її з дітьми з будинку. У кімнатах, де проживає вона та діти, здійснюється прибирання, як і на кухні. У веранді вона не може здійснити прибирання, оскільки баба не дозволяє та складає там всякий мотлох, а розбиті у веранді вікна засклити їй не вистачило коштів. Вона займається вихованням та навчанням дітей, створює необхідні умови для їх проживання в будинку. Діти мають ліжка, одяг, взуття, засоби особистої гігієни. Також, вона завжди купує продукти для дітей та має запас картоплі із власного городу. Крім того, вона щомісячно отримує соціальну допомогу у розмірі 2100 грн. на дитину до досягнення нею шестирічного віку, а також працює на сезонних роботах, збираючи і здаючи яблука, шипшину, соняшник, за що отримує заробіток у розмірі 600-800 грн. в день. Кошти витрачає на купівлю продуктів, одягу, дров для опалення будинку. З протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, які саме умови для проживання дітей вона не забезпечила, у зв`язку із чим просить провадження у справі закрити.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №188773 від 10.11.2022 року не зазначено місце, час вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, старшим інспектором з ЮП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Омелянчук О.М. при складанні протоколу дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.184 КУпАП.

Так, об`єктом правопорушення, передбаченого ст.184 КпАП України, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх; об`єктивна сторона правопорушення полягає в: 1) ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (ч.1) (формальний склад); 2) вчиненні неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом (ч.3) (матеріальний склад); 3) діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, (ч.4) (матеріальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку фізичні осудні особи батьки, або особи, що їх замінюють. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Частиною 2 ст.184 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення дій, передбачених у частині першій цієї статті, тобто ухилення, в тому числі, батьків, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначається про те, що ОСОБА_1 вчинила ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Крім того, судом встановлено, що у протоколі від 10.11.2022 року не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, оскільки інспектором з ЮП конкретно не зазначено, які саме обов`язки щодо забезпечення необхідних умов життя неповнолітніх дітей не забезпечила ОСОБА_1 та у чому полягає протиправна поведінка останньої.

Так, конкретні батьківські обов`язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей встановлюються відповідними актами законодавства, наприклад, ст.150 Сімейного кодексу України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Частинами 1, 2 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Проте, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення інспектор з ЮП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Омелянчук О.М. не зазначила, які з вказаних вище обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей не виконувала ОСОБА_1 та які умови для життя не забезпечила.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано копію наказу №17 від 10.11.2022 року ССД Шпиківської селищної ради «Про проведення профілактичного заходу «Неблагополучна сім`я» на території с. Рахни-Лісові та с. Стрільники Шпиківської територіальної громади» (а.с.3), відповідно до якого прийнято рішення про обстеження умов проживання та виховання дітей в сім`ях, які опинилися в складних життєвих обставинах.

На підставі цього наказу 10.11.2022 року здійснено обстеження умов проживання у АДРЕСА_1 , спеціалістом ССД, психологом КУ «ЦНСП», ПОГ Тульчинського РВП, ст. інспектором з ЮП Тульчинського РВП (а.с.4).

З Акту вбачається, що за цією адресою проживає ОСОБА_1 та її неповнолітні діти, санітарні умови проживання незадовільні, в будинку брудна підлога, яка забруднена болотом та курячим послідом, розкидані речі і, мовою оригіналу «засмальцьовані» двері; на люстрі знаходяться липкі стрічки, на яких прилипли мухи; на столі не помитий посуд; в кімнатах розкиданий одяг. На момент перевірки в будинку тепло; зварені сезонні овочі на салат; наявний мінімальний запас харчових продуктів. Для дітей придбано матір`ю зимовий одяг. Діти на момент обстеження знаходилися вдома, навчаються дистанційно. Наймолодша дитина плакала та скаржилася на зубний біль (а.с.4).

Про аналогічні обставини міститься інформація в Акті відвідування сім`ї від 10.11.2022 року, складеному тими ж особами, що акт обстеження умов проживання (а.с.5).

Викладені в протоколі та у вказаних Актах обставини частково спростовуються відеозаписом проведеного обстеження умов проживання дітей ОСОБА_1 та підтверджують пояснення самої ОСОБА_1 , надані в суді.

Так, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що на момент обстеження в будинку, в якому проживає ОСОБА_1 , знаходилися сама ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , котрий перебував на руках у матері. Неповнолітня ОСОБА_5 в момент приходу працівників ССД і поліції обідала біля столу, на якому знаходився посуд від їжі. Крім того, у кухні знаходилася жінка похилого віку, яка, як пояснила ОСОБА_1 на запитання працівника поліції, є її бабою і власником будинку. В кімнаті і в кухні ходили кури. ОСОБА_1 повідомила поліцейському, що кури належать бабі, яка відмовляється їх вигнати з будинку та не дає можливості підмести підлогу. При цьому, працівник поліції звернулася з зауваженням з цього приводу до баби ОСОБА_1 , котра відмовилася вигнати кури з будинку.

Суд зауважує, що працівники ССД та поліції, котрі здійснювали обстеження, не з`ясовували, які кімнати займає баба ОСОБА_1 , а в яких кімнатах проживає сама ОСОБА_1 з дітьми, з метою встановлення умов проживання дітей.

Крім того, з відеозапису не вбачається, що дитячі речі розкидані по будинку, про що вказується у Акті обстеження, а вбачається, що речі знаходяться у серванті та шафі, але не складені.

Посилання інспектора з ЮП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Омелянчук О.М. на ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків 10.11.2022 року о 14 годині 30 хвилин у с. Рахни-Лісові, не ґрунтується на доказах та фактичних обставинах справи.

Крім того, суд звертає увагу, що ні протокол про адміністративне правопорушення, ні матеріали, додані до нього, не містять доказів того, що діти в сім`ї ОСОБА_1 опинилися в складних життєвих обставинах, що, на переконання суду, свідчить про відсутність законних підстав у спеціаліста ССД Шпиківської селищної ради, психолога КУ «ЦНСП», ПОГ та інспектора з ЮП Тульчинського РВП прийти 10.11.2022 року у сім`ю ОСОБА_1 та здійснювати обстеження умов проживання її неповнолітніх дітей.

Враховуючи, що в суді не встановлено наявності події та складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП у діях ОСОБА_1 , не вбачаю підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КпАП України.

Крім того, суд зауважує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

При розгляді протоколу в суді не встановлено наявності складових та події адміністративного правопорушення, зокрема, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, не розкрита суб`єктивна сторона правопорушення.

Виходячи з наведеного, вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КпАП України.

Так, пунктом 1 частини 1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд враховує вимоги ч.1 ст.284 КУпАП, відповідно до якої за наслідками розгляду по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до ч.2 ст.284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, на підставі п.1 ст.247 КпАП України, провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КпАП України,

постановив:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 по обвинуваченню у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КпАП України, закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя: