ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3132/22 Головуючий в 1 інст. Боєв Є.С.
Провадження № 33/807/556/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Штабовенка Д.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Штабовенка Д.В. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції встановлено, що 3 липня 2022 року, о 22 год. 04 хв., в м. Запоріжжі, Шевченківський район, вул. Ігоря Сікорського, буд. 466, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Москвич 21412-01, днз НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного закладу Alcotest Drager 6820; проба позитивна, тест № 1249, результат - 2,19 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Штабовенко Д.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , що є істотним порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Просить апеляційний суд поновити строк на оскарження, оскільки справу було розглянуто без участі особи.

Також просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Штабовенка Д.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 , відомості про отримання ним копії постанови матеріали провадження не містять.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і рішення суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази:

а) протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №067303 (а.с.1), яким звинувачено ОСОБА_1 в тому, що він 3 липня 2022 року, о 22 год. 04 хв., в м. Запоріжжі, Шевченківський район, вул. Ігоря Сікорського, буд.466, керував транспортним засобом Москвич 21412-01, днз НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного закладу Alcotest Drager 6820; проба позитивна, тест № 1249, результат - 2,19 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений;

б) направлення водія транспортного засобу (а.с.3), з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Водій ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки.

в) акт огляду та роздруківку з приладу «Драгер» (а.с.4-5), яким встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». Результат огляду позитивний (2,19 проміле). Роздруківку з «Драгер», водій ОСОБА_1 підписав без зауважень;

г) оптичний носій інформації у вигляді СД-диску (а.с.8), на якому маються відеозаписи місця події та які підтверджують інкриміноване порушення водієві ОСОБА_1 .

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, суд відхиляє доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 .

Вказане спростовується відеозаписами події. Так, відеозаписом за найменуванням «ААБ 067303» вбачається, що транспортний засіб марки Москвич 21412-01, днз. НОМЕР_1 було зупинено працівниками поліції. Відеозаписом «ААБ№067303» встановлено, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки. Результат огляду склав 2,19 проміле, що перевищує допустиму норму. ОСОБА_1 не заперечував, що виживав алкогольні напої та був згодний з результатами огляду на місці зупинки.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вказані відеозаписи доводять, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів про те, що справу в суді першої інстанції було розглянуто без ОСОБА_1 , апеляційний суд наголошує наступне.

9 серпня 2022 року ОСОБА_1 з`явився до суду першої інстанції та ознайомився із матеріалами справи за його заявою (а.с. 11), відповідно він знав, що розгляд провадження був призначений в суді першої інстанції 23 серпня 2022 року.

Разом з тим 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 мав можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, але вказаним правом не скористався.

Крім того вказані права ОСОБА_1 були поновлені в апеляційному суді, справу було розглянуто за участю вільно обраного ним захисника. Сам він до судового засідання апеляційного суду не прибув, заперечень з приводу обставин викладених в протоколі стосовно нього не подав.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини обвинуваченого у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд вказує, що право в суспільстві відображається в поведінці його членів та має вид соціального факту. Встановлені в суспільстві правила поведінки є обов`язковими для всіх членів суспільного життя. За порушення особи встановлених правил поведінки в суспільстві передбачається юридична відповідальність.

Вид і міра покарання за вчинення діяння, передбаченого ст.130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказане обґрунтовується тим, що коли особа перебуває під дією певних речовин, які знижують увагу і швидкість реакції, вона нездатна належно реагувати на особливості дорожньої обставини.

Тобто, життя та здоров`я учасників дорожнього руху залежать від випадку чи трапиться на руху такої особи аварійна ситуація або складна дорожня обстановка, чи ні.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху та має посилену юридичну відповідальність в суспільстві.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, поведінки під події, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КупАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Штабовенка Д.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Штабовенка Д.В., залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/3132/22