Справа № 627/704/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2022 рокусмт Краснокутськ

Суддя Краснокутського районного суду Харківської області Каліберда В.А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з СПД №2 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , волонтера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №034519 від 16 жовтня 2022 року вбачається, що 16 жовтня 2022 року в с. Мурафа по вул. Богодухівська водій ОСОБА_1 керував автомобілем «CHEVROLET - AVEO», д.н.з. НОМЕР_2 , стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом від 26.03.2018 ВП №49012703 Центральний відділ Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції, чим порушив п. 2.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.126 КУпАП.

09 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання особи, стосовно якої складено адміністративний матеріал ОСОБА_1 про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, яке мотивоване тим, що він не знав про встановлені йому обмеження у праві керування транспортним засобом, постанови ДВС він не отримував, а тому в його діях відсутній умисел на порушення вимог закону, що є умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні особа, стосовно якої складено адміністративний матеріал ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП не визнав, прохав закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з підстав, викладених у клопотанні про закриття провадження у справі.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі підлягає задоволенню на підставі слідуючого.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до вимог ст. 245, ст. 280, ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні а також інші обставини, які мають значення для справи.

Адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. N 23-рп/2010).

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що "При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточий проти України від 15 травня 2008 року"). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року (заява N 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи" ". Також, як у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним".

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення було надано такі докази:

-протокол про адміністративне правопорушення від 16 жовтня 2022 року серії ААБ №034519;

-копію постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 26 березня 2018 року у виконавчому провадженні №49012703;

-копією письмових пояснень ОСОБА_1 , в яких він вказав, що в ході руху він був зупинений працівниками поліції на блокпосту в с.Мурафа та при перевірці інфомації було виявлено, що він обмежений в праві керування виконавчою службою м. Дніпра по виконавчому провадженні №49012703. Також вказав, що він не знав про встановлені відносно нього обмеження у праві керування транспортним засобом, а про це йому стало відомо від працівників поліції.

Згідно з ч. 3 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

З доданої до протоколу про адміністративне правопорушення постанови державного виконавця вбачається, що відносно боржника ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, згідно виконавчого листа № 629/2986/15-ц, виданого 16 вересня 2015 року.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 знав про встановлене щодо нього тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, згідно постанови державного виконавця.

Відомості про направлення вказаної постанови ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Отже, будь-які докази того, що на момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції та складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 знав про встановлені щодо нього тимчасові обмеження у праві керування транспортними засобами, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять і таких обставин при судовому розгляді справи не встановлено.

Водночас, аналіз диспозиції ч. 3 ст. 126 КУпАП вказує на те, що суб`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення характеризується виною у формі умислу, а відтак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має усвідомлювати протиправний характер своїх дій, передбачати шкідливі наслідки і бажати або свідомо допускати їх настання.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, знав про встановлені щодо нього тимчасові обмеження у праві керування транспортними засобами, тобто усвідомлював протиправний характер своїх дій, суд вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 126 КУпАП , тому на підставі п. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст. ст. 7,9,33,126, 245,247,252,280,283,284, 287,288 КУпАП, Конституцією України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 11.09.2013 року повернути власнику ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Харківського апеляційного суду шляхом подачі скарги через Краснокутський районний суд Харківської області.

Суддя В. А. Каліберда