Справа № 308/3938/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
23.08.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Ільчука І. М., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Ільчук І.М. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, паспорт серії НОМЕР_1 від 23.06.2003,
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з постановою, 22.03.2021, о 3 год 45 хв, у с. Розівка по вул. Свободи, Ужгородського району ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_2 у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою вул. П. Комуни, 4а, м. Ужгород, номер висновку лікаря № 160. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Ільчук І. М., вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що докази, які містяться у матеріалах справи не можна вважати належними, адже такі жодним чином не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вважає, що оформлена поліцейськими постанова серії БАБ №819895 від 22.03.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП спростовує вину ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Так, вказаною постановою поліцейські підтверджують, що виявили автомобіль марки «Мазда 6» у стані нерухомості, адже у постанові вказано, що транспортний засіб зупинився у зоні дії знаку «зупинка заборонена» по вул. Свободи у с. Розівка. Однак, коли саме була здійснена зупинка і чи за кермом перебував саме ОСОБА_1 - жодних відомостей немає. Апелянт звертає увагу на те, що автомобілем керувала зовсім інша особа, а саме свідок ОСОБА_2 , який підтвердив цей факт у суді першої інстанції. Зазначає, що поліцейськими не додано до матеріалів справи відеозаписи з бодікамер з місця події, у тому числі не зафіксовано момент складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення, на думку апелянта, є неналежним доказом у справі, оскільки у документі відсутні пояснення ОСОБА_1 , неправильно зазначено місце події. Враховуючи вищенаведене, адвокат Ільчук І.М. просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Ільчука І. М., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Враховуючи те, що у розгляді справи бере участь його захисник, адвокат Ільчук І. М., апеляційний суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 , що передбачено вимогами ст. 294 КУпАП, при цьому взявши до уваги пояснення адвоката про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 089837, 22 березня 2021 року, о 03 год 45 хв, по вул. Свободи у селі Розівка, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мазда 6», д. н. з. НОМЕР_3 у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд проводився у встановленому законом порядку лікарем наркологом у м Ужгороді, по вул. П. Комуни, 4 А, висновок лікаря № 160. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, права та обов`язки йому роз`яснені, копію протоколу отримав, відомості щодо його особи правильні (а. с. 1).
Висновком лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД» № 160 від 22.03.2021 ОСОБА_3 щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння підтверджено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (метамфетамін, амфетамін, канабіноїди). З вказаного висновку також вбачається, що такий підписаний ОСОБА_1 , який не заперечував факт того, що результати проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі є достовірними (а. с. 2).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 819895, убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 3).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Зорівчак В. М. був упереджений при проведенні перевірки, при направленні на освідування та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікарки-нарколога КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» ОСОБА_3 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склала висновок про перебування водія у стані наркотичного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного документу щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази. Слід зазначити, що лікар, при проведенні огляду користується спеціальними знаннями, проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, та несе правову відповідальність за правильність свого висновку. На переконання апеляційного суду, лікаркою-наркологом ОСОБА_3 дотримано вимоги Інструкції у частині проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського та лікарки-нарколога у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги, і на такі не посилався адвокат Ільчук І. М. під час її розгляду.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а також підписання протоколу та висновку лікарки, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі і не посилався захисник під час її розгляду.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікарка при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.
При оцінці доводів апелянта про те, що докази, які містяться у матеріалах справи не можна вважати належними, адже такі жодним чином не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд вказані твердження відхиляє з огляду на таке.
Так, дослідивши кожен окремо взятий доказ на предмет належності, достовірності та достатності, апеляційний суд вважає, що у своїй сукупності вони безумовно підтверджують той факт, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи відомостей про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є такими, що спростовуються наявними доказами, у яких чітко вказано, що 22 березня 2021 року, о 03 год 45 хв, по вул. Свободи у селі Розівка, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мазда 6», д. н. з. НОМЕР_3 у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога, з яким ОСОБА_1 особисто ознайомився, підтвердив це своїм підписом. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що під час медичного огляду, а також складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 заперечував факт керування саме ним транспортним засобом, а тому вказані доводи апеляційний суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що оформлена поліцейськими постанова серії БАБ №819895 від 22.03.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП спростовує вину ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, оскільки вказаною постановою поліцейські підтверджують, що виявили автомобіль марки «Мазда 6» у стані нерухомості, адже у постанові вказано, що транспортний засіб зупинився у зоні дії знаку «зупинка заборонена» по вул. Свободи у с. Розівка, однак, коли саме була здійснена зупинка і чи за кермом перебував саме ОСОБА_1 - жодних відомостей немає, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні, необґрунтовані і такі, що жодним чином не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначені в протоколі час та місці в стані наркотичного сп`яніння, та відповідно і висновок суду першої інстанції у цій частині. При цьому зі вказаних доказів убачається, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 , а не інша особа.
Доводи апеляційної скарги про те, що автомобілем керувала зовсім інша особа, а саме свідок ОСОБА_2 , який підтвердив цей факт у суді першої інстанції, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються матеріалами справи, із яких не вбачається, що ОСОБА_1 під час медичного огляду та складенні щодо нього адміністративних матеріалів спростовував факт керування транспортним засобом, у тому числі вказував на те, що транспортним засобом керував гр. ОСОБА_2 .
Як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, та відповідно не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не додано до матеріалів справи відеозаписи з бодікамер з місця події, у тому числі не зафіксовано момент складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення, на думку апелянта, є неналежним доказом у справі, оскільки у документі відсутні пояснення ОСОБА_1 , неправильно зазначено місце події, апеляційний суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.
Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення підтверджується, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та здійснив зупинку в забороненому місці. Під час встановлення поліцейським особи, яка керувала транспортним засобом, виникли сумніви щодо його тверезості. Тому, на виконання вимог Інструкції та відповідно до Порядку, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Медичним висновком підтверджується, що ОСОБА_1 пройшов огляд у КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ», результат якого позитивний. Тобто, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння (метамфетамін, амфетамін, канабіноїди). Про законність процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння свідчать матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, та медичний висновок, відносно змісту яких заперечень чи зауважень ОСОБА_1 не надав.
Дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що вони повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для висновку про те, що водій ОСОБА_1 свідомо не дотримався вимог п. 2.9 «а» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, який згідно зі ст. 251 КУпАП є належним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у ньому зазначено всі необхідні й передбачені цією нормою відомості, у тому числі і місце вчинення правопорушення. При цьому, апеляційний суд зазначає, що відсутність у протоколі пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не свідчить про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки особа вправі відмовитися від надання пояснень відповідно до ст. 63 Конституції України, яка була роз`яснена ОСОБА_1 .
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Ільчук І. М. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН