Справа № 936/883/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
05.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Животова Є.Г., за участі: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за його апеляційною скаргою на винесену щодо нього постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 13.11.2020,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,4 грн.
В оскарженій у даній справі постанові судді від 13.11.2020 йдеться про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за таких обставин.
«28.10.2020 на розгляд суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 116717 від 19.10.2020 року, в якому зазначено, що, 19.10.2020 р. о 23 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення за маршрутом «Київ-Ужгород» на транспортному засобі «Mercedes-Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 без засобів індивідуального захисту, зокрема, респіраторів або захисних масок, чим порушив п.п.1 п.10 Постанови КМУ за № 641 від 22.07.2020 р. Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП».
Воловецьким районним судом фактично діяння ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.44-3 КУпАП в ред. від 13.08.2020 порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржене ним вказане вище судове рішення від 13.11.2020 щодо нього, як незаконне та необґрунтоване, а провадження у даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП з таких підстав.
Повідомлення про необхідність з?явитися до місцевого суду на розгляд даної справи ОСОБА_1 не отримував.
З оскарженою в апеляційному порядку постановою судді від 13.11.2020 щодо ОСОБА_1 апелянт не погоджується у зв?язку з невідповідністю, на його думку, висновків судді обставинам даної справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.
Протокол про адміністративне правопорушення у даній справі не містить посилання на конкретні норми законодавства, порушення яких мали місце з боку ОСОБА_1 , а також не зазначено обставин, які б підтверджували наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
Крім того, працівниками поліції не зазначено в протоколі щодо номера пристроїв, якими здійснювалася відеофіксація відповідного правопорушення, на який посилається в оскарженому рішенні місцевий суд як на доказ вини апелянта.
Суб?єктами адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП є особи які займаються підприємницькою діяльністю.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 з 13.11.2020не займається господарською діяльністю, він не є суб?єктом даного адміністративного правопорушення.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом не враховано, що згідно статті 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних j правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 визначено, що карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-111 від 06.04.2000 карантин встановлюється та скасовується КМУ.
Однак у вказаній статті немає переліку обмежень, які встановлюються на час карантину.
Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов?язковими до виконання.
Закон України «Про Кабінет Міністрів України» встановлює, що КМУ на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов?язкові для виконання акти постанови і розпорядження.
Акти КМУ нормативного характеру видаються у формі постанов, можуть бути оскаржені до суду в порядку та у випадках, встановлених законом.
Президент України має право зупинити дію актів Кабінету Міністрів України з мотивів невідповідності Конституції з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності (п.15 ч.1 ст.106 Конституції України).
28.08.2020 Велика Палата Конституційного Суду України прийняла рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев?ятого пункту другого розділу II «Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
У пункті 3.2 вказаного рішення Конституційний Суд України зазначає, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25,27-29,40,47,51,52,55-63 Конституції України.
Конституційний Суд України також наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом, актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні.
Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1,3,6,8,19,64 Конституції України.
В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначено, що ним порушено п.10.1 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, який є підзаконним актом, а отже він не може обмежувати конституційні права і свободи людини.
Немає у протоколі жодних відомостей про те, які саме правила були порушені ОСОБА_1 та яким законом, законодавчий актом, рішенням органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами чи нормативно-правовим актом ці правила встановлено.
Згідно відповідних нормативних актів порушенням правил карантину є робота суб?єкту господарювання у сфері обслуговування населення, який є суб?єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
ОСОБА_1 вважає, що він не є суб?єктом господарювання, а тому не може бути суб?єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
У кожного пасажира вказаного вище мікроавтобусу були засоби індивідуального захисту у відповідності до вказаної Постанови КМУ.
Вказані обставини також можуть підтвердити свідки, які знаходилися у зазначеному вище мікроавтобусі та яких працівниками поліції в якості свідків не опитано та не взято їхні пояснення до уваги.
Жодних доказів про те, що перевізник ОСОБА_3 не дотримався карантинних вимог матеріали даної справи не містять.
Приєднаний до матеріалів даної справи диск з відеофіксацією події адміністративного правопорушення не містить відомостей, які б вказували на наявність саме у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
До матеріалів справи не додано належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, в тому числі відсутні пояснення свідків, які були пасажирами зазначеного мікроавтобуса.
В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено жодного свідка, не зважаючи на те, що правопорушення працівниками поліції зафіксовано в салоні мікроавтобуса, в якому знаходилися пасажири.
Наведені вище обставини свідчать про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення від 19.10.2020 відносно ОСОБА_1 приписам ст.256 КУпАП, якими регламентовано вимоги до цього протоколу.
ОСОБА_1 також вважає, що суд у разі встановлення у його діях складу адміністративного правопорушення мав врахувати положення ст.22 КУпАП, яким передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитися усним зауваженням.
У справі «Ісмаїлов проти Росії» Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 , який повністю підтримав подану ним вказану вище апеляційну скаргу, яку просив задовольнити з наведених у ній підстав, вивчивши матеріали даної справи, апеляційний суд визнає, що вказана вище апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Як вбачається з оскарженої особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 постанови судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 13.11.2020, місцевим судом встановлено наступні обставини вчинення апелянтом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
19.10.2020, о 23 год. 30 хв., у відповідній місцевості за маршрутом «Київ-Ужгород» ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення на транспортному засобі «Mercedes-Benz Sprinter», н.з. НОМЕР_1 , без засобів індивідуального захисту, зокрема, респіраторів або захисних масок, в порушення п.п.1 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 641 від 22.07.2020 (далі постанова КМУ № 641 від 22.07.2020).
Апеляційним судом на підставі п.2 ч.1 ст.278 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 серії ГП № 116717 від жовтня 2020 року (далі протокол (а.с.1) не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
Так, встановлена суб?єктом його складання суть адміністративного правопорушен-ня викладена неповно, що полягає в наступному.
В протоколі зазначено, що 19.10.2020, о 23 год. 30 хв., у відповідній місцевості водій ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення за маршрутом «Київ-Ужгород» на транспортному засобі «Mercedes-Benz Sprinter 519», н.з. НОМЕР_1 , без одягнених засобів індивідуального захисту, зокрема, респіраторів або захисних масок (множина).
В даному протоколі інспектором поліції не викладено місця виявлення цих подій, а також скільки пасажирів знаходилися у вказаному вище транспортному засобі та скільки з них булибез одягнених засобів індивідуального захисту, що стосується й водія ОСОБА_1 , в порушення п.п.1 п.10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020.
З долученого до вказаного протоколу як доказу відеозапису подій, що відбувалися 19.10.2020, о 23 год. 30 хв., у відповідному місці, за участі водія транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 519», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачається, що відповідним інспектором поліції встановлено, що усі пасажири цього транспортного засобу перебувають в середині цього мікроавтобусу з одягненими засобами індивідуального захисту, що усно повідомлено суб?єктом виконання цього відеозапису (а.с.6).
У вказаному вище протоколі вказано у множині, без конкретизації кількості, щодо засобів індивідуального захисту, які не одягнуто певними особами, однак не зазначено, хто саме в порушення постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 перебував у вказаному мікроавтобусі без зазначених вище засобів захисту.
Дата складання цього протоколу, а саме друга цифра дня, є незрозумілою викладено цифру «4» або «9», тобто «14.10.2020» або «19.10.2020».
З цих підстав оскаржена у даній справі постанова судді Воловецького районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_1 від 13.11.2020 підлягає скасуванню, а вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення поверненню для належного його оформлення у передбачений Законом спосіб. Інші вказані вище доводи апелянта можуть бути перевірені апеляційним судом після усунення зазначених недоліків протоколу, а після цього нового розгляду справи суддею першої інстанції, якщо вина ОСОБА_1 знову буде доведена, в тому числі й на підставі доказів, які апелянт вважає недопустимими.
В даному (та будь-якому іншому) випадку незалучення свідків, навіть при їх наявності, не є підставою для повернення судом справи для належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а є однією зі встановлених Закарпатським апеляційним судом відповідною обставиною даної справи.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Винесену щодо нього постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 13.11.2020 скасувати, а дану справу про адміністративне правопорушення та наявний у ній протокол серії ГП № 116717 від «19». 10.2020 повернути Управлінню патрульної поліції в Закарпатській області для їх належного оформлення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя