ПОСТАНОВА

Іменем України

20.04.2022 Справа №607/4429/22 Провадження № 3/607/2623/2022

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновська І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, які надійшли від відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , непрацюючого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

06.04.2022 на розгляд судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП).

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 516253 від 02.04.2022 зазначено, що 02.04.2022 приблизно о 14 год. 30 хв. ОСОБА_1 за місцем спільного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 вчинив насильство в сім`ї відносно свого брата ОСОБА_2 , яке полягало у погрозах фізичною розправою, нецензурній лайці, шарпанні за одяг, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 органом Національної поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-3 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винуватим себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав. Зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю, рідним братом, його дружиною та їхньою дитиною. Вказав, що 02.04.2022 приблизно о 14 год. 30 хв. між ним та його братом ОСОБА_2 був конфлікт, який виник у зв`язку з тим, що брат зайшов в кімнату їх матері та викинув на дорогу їхню собаку, ймовірно, для того, щоб її збила машина. Після запитань про те, навіщо брат так вчинив, останній почав його ображати в присутності своєї дружини та дитини. Надалі ОСОБА_2 вдарив ОСОБА_1 тупим предметом в лобну ділянку голови, від чого останній впав на землю, а брат почав його душити. Дружина брата ледве відтягнула свого чоловіка від ОСОБА_1 . Зазначив, що після завершення конфлікту викликав поліцейських, які забрали його та брата до військкомату. По дорозі в машині поліцейські оформили відносно них обох адміністративні протоколи. Вказав, що відмовився від підпису та отримувати копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки зазначав, що не здійснював жодного насильства відносно свого брата, а є потерпілим. Також зазначив, що у них з братом виникають постійні конфлікти, оскільки останній зловживає алкогольними напоями та постійно ображає його та матір. Зауважив, що відносно його брата є кримінальне провадження, оскільки останній здійснив постріл з вогнепальної зброї йому в ногу. Вказав, що звертався в правоохоронні органи дев`ять разів внаслідок виникнення конфліктів з братом. Також зазначив, що через отримані 02.04.2022 тілесні ушкодження звертався за медичною допомогою.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Суб`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання, словесні образи, погрози тощо не формують домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 516253 від 02.04.2022 вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується те, що він 02.04.2022 приблизно о 14 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив насильство в сім`ї відносно свого брата ОСОБА_2 , яке полягало у погрозах фізичною розправою, нецензурній лайці, шарпанні за одяг, внаслідок чого могла бути завдана шкода його фізичному та психологічному здоров`ю.

Разом з тим у судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та його братом ОСОБА_2 тривалий час має місце сімейний конфлікт, внаслідок якого 02.04.2022 саме ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження його братом. При цьому з причин неприязних відносин з братом, який неодноразово завдавав ОСОБА_1 та його матері психологічної та фізичної шкоди, ОСОБА_1 дев`ять разів викликав працівників правоохоронних органів. Ініціатором даних конфліктів завжди виступає ОСОБА_2 . Такі обставини призвели навіть до наявності кримінального провадження, де ОСОБА_2 є обвинуваченим, а ОСОБА_1 потерпілим, оскільки брат здійснив у нього постріл з вогнепальної зброї, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав поранення ноги.

Більше того з долучених ОСОБА_1 документів вбачається, що 02.04.2022, тобто в день, коли мали місце події, зазначені у протоколі про адмінпорушення, він звертався за медичною допомогою до КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». За наслідками огляду лікарем видано консультаційний висновок спеціаліста № 2645 від 02.04.2022, зі змісту якого вбачається, що у ОСОБА_1 наявні забої осадіння лобної ділянки голови зліва та передньої поверхні м`яких тканин шиї. Крім цього, з медичного висновку № 4Е3В-6А2Е-69ХР-РХНА від 08.04.2022 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено тимчасову непрацездатність з 04.04.2022 до 08.04.2022.

Указані обставини в сукупності свідчать про те, що пояснення, надані ОСОБА_1 щодо обставин, які мали місце 02.04.2022 приблизно о 14 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

При цьому суд відхиляє письмові пояснення ОСОБА_2 від 04.02.2022, зі змісту яких вбачається, що останній зазначав про те, що ОСОБА_1 висловлювався відносно нього нецензурною лайкою, а також штовхав та шарпав за куртку, оскільки ОСОБА_2 , який надавав такі пояснення, не був особою, попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Більше того такі пояснення ОСОБА_2 не містять відомостей про те, що внаслідок конфлікту була спричинена шкода його фізичному чи психічному здоров`ю.

Відтак сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи не долучено належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 02.04.2022 приблизно о 14 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно свого брата ОСОБА_2 , внаслідок чого була завдана шкода його фізичному та психічному здоров`ю, а отже і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-3 КУпАП. Обставини, викладені у протоколі, та долучені до них докази не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема, у справах «Кобець проти України» (рішення від 14.02.2008), «Берктай проти Туреччини» (рішення від 08.02.2001), «Леванте проти Латвії» (рішення від 07.11.2002) вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та наявність у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких підстав суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи зі змісту норм ч. 2 ст. 284, ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення зі ОСОБА_1 судового збору за розгляд цієї справи.

Керуючись ст. 7, 9, 40-1, 172-3, 245, 247, 251-252, 283-285, 287, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-3 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяІ. В. Марциновська