Провадження №: 3/755/6404/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

05 листопада 2022 року о 16 год за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо неповнолітньої онуки ОСОБА_3 , 2010 року народження, а саме сварився з дружиною в її присутності.

Крім того, 05 листопада 2022 року о 16 год за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо дружини ОСОБА_4 , а саме ображав, висловлювався нецензурною лайкою.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21грудня 2022 року матеріали адміністративної справи №755/11850/22 (провадження №3/755/6404/22) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та матеріали адміністративної справи №755/11894/22 (провадження №3/755/6438/22) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАПоб`єднано в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєно №755/11850/22 (провадження №3/755/6404/22).

Згідно ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинене особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративних правопорушеньне визнав та зазначив, що у будинку за адресою АДРЕСА_2 він проживає разом з дружиною ОСОБА_4 , дочкою ОСОБА_5 та онукою ОСОБА_3 .

Тривалий час у них з дружиною відбуваються сварки на ґрунті різних побутових питань, зараз вони розлучаються та ділять майно. Щодо обставин, які мали місце 05 листопада 2022 року, то цього дня він чистив на кухні рибу, а дружина почала безпідставно до нього чіплятись, кричати та ображати. Оскільки у нього поганий стан здоров`я та є ряд хронічних важких захворювань, то він не стримався і у них розпочався скандал. Також зауважив, що дружина псує його майно та перешкоджає користуватись спільними приміщеннями. Він пропонує дружині жити у окремому будинку, але вона не хоче. Свідком цих скандалів часто є онука, але до неї він насильство не вчиняв.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Прилепа Р.А. просив закрити об`єднану справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях його клієнта складу адміністративного правопорушення. Вказав, що це вже не перший виклик поліції у вказану сім`ю, на потерпілу ОСОБА_4 поліцією раніше також складались протоколи та вона була притягнута судом до відповідальності. Вважає, що це спосіб тиску на ОСОБА_1 у зв`язку з розподілом майна. Крім того, ніяких доказів, крім слів потерпілої на підтвердження психологічного насильства зі сторони ОСОБА_1 суду не надано.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що проживає у будинку за адресою АДРЕСА_2 разом з чоловіком ОСОБА_1 , дочкою ОСОБА_5 та онукою ОСОБА_3 . Протягом тривалого часу, приблизно 6 років, у них з чоловіком виникають конфлікти щодо різних питань, оскільки, хоча вони і перебувають у зареєстрованому шлюбі, але вже давно не ведуть спільного побуту та не спілкуються як подружжя. 05 листопада 2022 року о 16 год у них з чоловіком знову виник конфлікт, під час якого він її ображав, вказував, що вона ніхто у цьому будинку, виганяв, обзивав нецензурною лайкою. Свідком цього дуже часто стає її онука, яка постійно плаче та просить ОСОБА_1 , щоб він припинив сварку. Зараз на фоні постійних скандалів онука з чоловіком не спілкується. Повідомила, що це насильство є систематичним триває дуже багато років, від чого вона дуже страждає. Зараз у них дійсно триває процес розлучення та поділу майна.

Представниця потерпілої ОСОБА_4 - адвокат Хмарук Н.І. підтримала обставини, зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення та показаннях потерпілої, та додатково долучила до матеріалів справи копію постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, заяву ОСОБА_4 про вчинення психологічного насильства до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві.

Крім того, в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_3 . Вона пояснила, що між батьками тривалий час відбуваються конфлікти з різних побутових причин. Батько часто ображає її та матір, вказує, що вони не мають права проживати в будинку, обзиває та виганяє. Її донька є свідком цих конфліктів. 05 листопада 2022 року під час чергових образ зі сторони ОСОБА_1 вона також була присутня, при цьому просила дідуся зупинитись та відійти, але він не звертав на це уваги. У результаті такого психологічного насильства дитина не може навчатись, часто плаче. Цього разу, коли приїхала поліція, вона наполягла, щоб зафіксували, що і її донька потерпає від психологічного насильства зі сторони ОСОБА_1 .

Суддя, дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративного відповідальності,його захисника, потерпілої ОСОБА_4 , законного представника потерпілої ОСОБА_3 , ознайомившись з матеріалами наданими представницею потерпілої вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2ст. 173-2 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення від 05 листопада 2022 року серії ВАВ № 488382 та серії ВАВ № 488381, рапортами інспектора СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Мазурець В., копіями письмових пояснень потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також поясненнями наданими ними у судовому засіданні, копією постанови від 18 серпня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, копією заяви ОСОБА_4 про вчинення психологічного насильства до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України»(Levchuk v. Ukraine) no. 17496/19 від 03 вересня 2020 року п. 78-80 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, - від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної, згадане вище, п. 71). Хоча це явище може найчастіше зачіпати жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути жертвами домашнього насильства і, насправді, діти теж часто страждають, прямо чи опосередковано. Відповідно, Суд враховуватиме серйозність згаданої проблеми під час розгляду цієї справи (див. «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), № 33401/02, п. 132, ЄСПЛ, 2009 рік).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), № 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), № 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatismutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatismutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та ОСОБА_6 , цитоване вище, там само)

При розгляді вказаних протоколів про адміністративне правопорушення суддя враховує тривалість часу, протягом якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не можуть знайти спільної мови щодо побутових питань та користування спільним майном. З наданих пояснень та інших доказів вбачається, що малолітня ОСОБА_3 постійно перебуває у стресових ситуаціях і фактично не може спокійно рости та розвиватись, а піддається повторним негативним емоційним впливам.

Наявні в справі про адміністративне правопорушення докази в сукупності дозволяють судді дійти висновку, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинено домашнє насильство до малолітньої ОСОБА_3 , яке виразилось у тому, що вона була свідком протиправних дій ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , пробувала зупинити сварку та не виключено, що на неї також були спрямовані образи, оскільки ОСОБА_1 підтвердив, що через свій стан здоров`я він не може стримати емоції при сварках з дружиною.

Також суддя враховує те, що малолітня ОСОБА_3 регулярно стає свідком протиправних дій дідуся щодо бабусі. Дані обставини не заперечувалися жодною зі сторін. А наслідки такого насильства, як неможливість спокійно навчатись та те, що дитина постійно плаче, підтверджені її матір`ю ОСОБА_5 .

Психологічне насилля - це маніпуляції, словесні образи, приниження та шантаж. Кривдник чинить насилля зумисне, аби викликати емоційну реакцію та завдати шкоди. У психологічному насиллі кривдник намагається встановити контроль над життям іншої людини та самоствердитись завдяки цьому.

Характерною рисою психологічного насильства є циклічність, яка відрізняє насилля від звичайної сварки або конфлікту. Шкода від психологічного насильства може бути різна: страждання, розлади сну, відчуття небезпеки чи постійної напруги (неможливість розслабитися поруч з людиною, постійне передчуття, що «ось зараз почнеться»), страх, необґрунтоване відчуття провини. На свідомі дії вказує те, що людина знає, що наносить шкоду іншій, а також повторюваність таких дій та ігнорування закликів припинити.

Також насильство від конфлікту відрізняє перевага сил однієї зі сторін. Якщо дві людини можуть однаково захищати себе, відстоювати свої кордони - то це конфлікт. А якщо одна зі сторін у вразливішому стані, а інша людина цим вразливим станом користується - це ознака насильства.

Враховуючи пояснення всіх сторін справи про адміністративне правопорушення, суддею встановлено тривалість вказаних дій зі сторони ОСОБА_1 , а також той факт, що він вважає себе власником майна у якому проживають та користуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що ставить їх у залежність від його «дозволу» ним користуватись та проживати.

У зв`язку з вищевикладеним суддя критично ставиться до тверджень сторони захисту в тій частині, що відсутні докази вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та вважає, що усі заперечення є намаганням ОСОБА_1 уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддя не встановила.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суддя дійшла висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді у вигляді штрафу, оскільки у сім`ї відсутній спільний бюджет і це не буде становити надмірний тягар на потерпілих від насильства.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 3, 28 Конституції України, ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суддя

постановила:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 к.;

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 к.

Згідно ст. 36 КУпАП остаточно призначити стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 к.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 к. на користь держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко