Справа № 199/6466/22
ПОСТАНОВА

іменем України

14.11.2022 року місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП,

за часті: ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 17.08.2022 приблизно о 16-00 годині за адресою: м. Дніпро, вул. Дементьєва, 5, не надав документ, що встановлює його особу, здійснивши злісну непокору законній вимозі поліцейського.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не визнав, пояснив, що в нього з поліцейськими відбувся конфлікт 17.08.2022, однак він не чинив злісної непокори вимогам співробітників поліції.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідальність за статтею 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також за вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку. Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки. Дане правопорушення виражається у злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків, тобто виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж у непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок та діють від імені держави. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами жестами, мовчанням, невиконанням вимог, намаганням втекти, іншими діями чи бездіяльністю.

Ураховуючи диспозицію вказаної статті, для наявності у діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівникам поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 17.08.2022 приблизно о 16-00 годині за адресою: м. Дніпро, вул. Дементьєва, 5, не надав документ, що встановлює його особу,.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний лише протокол про адміністративне правопорушення та рапорт співробітників поліції, який суд не може вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки врозумінні правової позиції, висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 №489/4827/16а, вбачається, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, так як така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

З вказаних встановлених обставин, лише складений протокол, який не може слугувати достатніми доказами для впевненого висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним злісної непокори законному розпорядженні або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, передбачених ст. 185 КУпАП. А інші допустимі і належні докази цього в матеріалах справи відсутні і судом не встановлено. Жодного свідка співробітниками поліції зазначено не було, відеозапису з нагрудних камер поліцейських до матеріалів справи також долучено не було.

Сукупність вказаних обставин свідчить про те, що вина ОСОБА_1 не підтверджена в повній мірі належними і допустимими доказами, що виключає його адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд вважає за доцільне підкреслити, що частиною другою статті 251 КУпАП визначене покладання обов`язку щодо збирання доказів в адміністративній справі на осіб, уповноважених на складання протоколів про передбачені статтею 255 цього Кодексу правопорушення.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширша, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але й для всіх інших суспільних відносин.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, здійснюючи аналіз наданих суду доказів у їх сукупності, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності сукупності зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі у цій частині підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 9, 185, 247, 277, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом 10 днів від дня винесення постанови.

Суддя І.В. Дяченко