Дата документу Справа № 335/3599/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3599/22 Головуючий в 1 інст. Стеценко А.В.
Провадження №33/807/412/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2022 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 15.06.2022 о 19 год. 20 хв. в м. Запоріжжя, просп. Маяковського, 11, водій транспортного засобу Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобу BMW 328i, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофора, у результаті чого сталось зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, травмованих немає. З урахуванням вищевикладеного, дії ОСОБА_2 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення як порушення вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі за текстом ПДР), за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не повно, всебічно та об`єктивно досліджені обставини справи. Оскільки суд першої інстанції не дослідив належним чином відеодокази, не надав їм належну оцінку та не призначив експертизу за клопотанням сторони захисту, що свідчить про неповноту та помилки при дослідження обставин справи судом.

Зазначає, що судом не були викликані у судове засідання всі свідки та працівника поліції, які були присутні при оформленні матеріалів ДТП. Натомість був допитаний свідок ОСОБА_3 , який на думку захисту є знайомим потерпілого, тому надав покази щодо винуватості ОСОБА_2 .

Вказує, що покази свідка ОСОБА_3 записані ним не особисто, а з його слів, тобто сформовані сторонньою особою, а пояснення свідка ОСОБА_4 , якого не викликав та не допитав суд були написані власноруч, але працівниками поліції не перевірено, що відсутній підпис у відповідних поясненнях, на підставі чого відповідні пояснення у суді першої інстанції не досліджувались.

Таким чином, при розгляді судом справи про події ДТП не встановлено всіх обставин. Просить постанову суду скасувати, закрити провадження у справі.

У призначене судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та його адвокат не з`явилися, були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, від захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши дане клопотання апеляційний суд вирішив відхилити клопотання адвоката Хорунжий Я.В., оскільки розгляд справи вже неодноразово відкладався, у ОСОБА_2 та його адвоката було достатньо часу задля віднайдення можливості бути присутніми при апеляційному розгляді власної апеляційної скарги, тому розгляд справи, згідно ч.6 ст. 294 КУпАП, проводиться за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку потерпілого ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Щодо заявленого клопотання ОСОБА_2 про призначення судової авто технічної експертизи, то апеляційний суд відмовляє у його задоволенні, оскільки у даному випадку відсутня необхідність у залученні відповідного спеціаліста з огляду на те, що наявні у справі докази відповідають критерію достатності, а обставини справи не потребують спеціальних познань.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 щодо порушення Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта щодо показів свідка ОСОБА_3 , оскільки у розпорядженні місцевого суду були не лише свідчення вказаної особи, а і інші докази, які оцінені судом у їх сукупності.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 245397 від 15.06.2022; схему місця ДТП; письмові пояснення учасників ДТП, а також пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , відеозаписом події.

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 15.06.2022 о 19 год. 20 хв. в м. Запоріжжя, просп. Маяковського, 11, водій транспортного засобу Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобу BMW 328i, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофора, у результаті чого сталось зіткнення.

Тобто, ОСОБА_2 своїми діями порушив п. 16.6 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Так, пунктом 16.6 ПДР України передбачено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Поряд з цим, 15.06.2022 року, саме після скоєння ДТП працівник поліції зафіксував у схемі місця ДТП розташування транспортних засобів, прив`язку до місцевості та пошкодження автомобілів. ОСОБА_2 ознайомився з цими відомостями та погодився із правильністю їх фіксації, про що свідчить його власноручний підпис у схемі місця ДТП без будь-яких зауважень.

Аналізуючи схему місця ДТП, а саме характер та локалізацію зазначених пошкоджень транспортних засобів та відео, апеляційний суд дійшов висновку про порушення вимог п. 16.6 ПДР України водієм ОСОБА_2 , який повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобу під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом потерпілого.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на розгляд справи не з`явився, пояснень щодо обставин ДТП не надавав. В матеріалах справи наявні його письмові пояснення, надані одразу після ДТП, в яких він зазначив, що на перехресті в нього в`їхав автомобіль БМВ.

Натомість, надані ОСОБА_2 пояснення не спростовують наявності у його діях порушень вимог п. 16.6 ПДР.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне порушення.

Отже, у справі щодо ОСОБА_2 суд повинен надати оцінку саме його діям в дослідженій дорожній обстановці на предмет відповідності ПДР України.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_5 , який показав, що наближаючись до перехрестя, переконавшись, що в нього дозволений зелений сигнал світлофору продовжив рух через перехрестя та безпосередньо на перехресті відчув зіткнення своєї автіки з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 .

Дані пояснення потерпілого підтвердив свідок ОСОБА_3 , який показав, що автомобіль БМВ їхав на дозволений зелений сигнал світлофора.

Отже, викладені обставини свідчать про те, що саме водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.6 ПДР, що і призвело до зіткнення автомобілів.

Таким чином, посилання апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Що стосується долученого до матеріалів справи висновку експерта № 10.1/024-Д від 18.08.2022 р., який складений судовим експертом на замовлення адвоката Хорунжого Я.В., який дії в інтересах ОСОБА_2 , то апеляційний суд зауважує на висновках даної експертизи про невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п. 16.6 ПДР за наявним у матеріалах справи механізмом. При цьому експерт вказує, що відповіді на поставлені питання, надані в умовній формі і у відомій експерту частині обставин механізму ДТП, вказує на відсутність певних даних.

Отже, вказана експертиза зроблена за вихідними даними та копіями матеріалів, наданими ініціатором даної експертизи, не містить категоричних висновків та одночасно не спростовує встановлені місцевим судом обставини.

Між тим, аналіз наявних у матеріалах справи доказів переконує апеляційну інстанцію у вірності висновку суду першої інстанції.

Посилання автора апеляції на залишення без уваги його клопотання про призначення експертизи є безпідставні, оскільки вирішення клопотань відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком і залежить від обставини необхідності залучення відповідного спеціаліста, що з огляду на сукупність наявних доказів виявляється зайвим.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_2 п. 16.6 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а такожстатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіхстаттях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд констатує, що доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, при апеляційному перегляді їх не встановлено. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Наявні у справі докази були досліджені судом і аргументовано покладені в основу оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 16.6 ПДР України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2022 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник