Провадження № 33/4808/168/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Недоходюка І.В.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.02.2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2021 року о 19 год. 17 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Дудаєва, 26, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Пежо Партнер», н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною, прийнятою з неповним дослідженням обставин справи, без спростування його доводів щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

Вважає постанову суду не вмотивованою, оскільки відповідає лише змісту протоколу про адміністративне правопорушення та без спростування доводів, які були наведені щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення.

Разом з тим, зазначає, що в суді йому не було надано можливість надати пояснення, заявити клопотання про виклик свідків та дослідження доказів у справі, що було оцінено судом як затягування розгляду справи.

Стверджує, що він не керував транспортним засобом і суд помилково вказав на те, що саме він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Апелянт зазначив, що у поданому до суду клопотанні про закриття провадження у справі, обґрунтовані підстави для його закриття, які судом не взято до уваги.

Зокрема, вказує на те, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що працівники поліції висували пропозицію про проходження огляду в закладі охорони здоров`я та забезпечили проведення такого огляду у медичному закладі, оскільки він не погоджувався лише з проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу поліцейським і не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі. .

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проведення огляду у закладі охорони здоров`я.

Апелянт вважає, що пояснення свідків та долучений відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не свідчить, що він відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

Вважає, що детальний огляд відеозапису дає підстави вважати, що у нього спостерігалась загальна злагодженість координації рухів рук, голови, пересування, мовлення розбірливе та чітке, логічне мислення та об`єктивне сприйняття реальності, подій та обставин, що свідчить про те, що він перебував у тверезому стані і були відсутні підстави для проходження ним огляду на стан сп`яніння. Вказує на те, що працівник поліції не відібрав у нього . пояснень по суті вчиненого правопорушення,не проінформував його про порядок застосування спеціального технічного приладу Драгер, а також на його вимогу не надав свідоцтво про державну реєстрацію даного вимірювального приладу та свідоцтво про його повірку.

Вважає, що матеріали справи не містять доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення належним чином не оформлений, відсутні дані про відсторонення його від керування транспортним засобом.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Недоходюк І.В. повністю підтримали вимог апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Недоходюка І.В., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Недоходюк І.В. вбачається, що вони вважають, що постанова суду першої інстанції про притягнення до адміністративної відповідальності не вмотивована належним чином та ухвалена без з`ясування обставин, які мають істотне значення для розгляду справи та без перевірки доводів щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Недоходюк І.В. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, які вказують на незаконність постанови суду та свідчать про необхідність її скасування.

Апеляційний суд вважає, що доводи про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 274918 від 11.10.2021 року водій ОСОБА_1 11.10.2021 року о 19 год. 17 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Дудаєва, 26, керував транспортним засобом марки «Пежо Партнер», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді м. Івано-Франківська.

В протоколі зазначено свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з їх даними проживання та власноручними підписами свідків..

Зазначено, що до протоколу додається пояснення, пояснення свідків, відео з нагрудного реєстратора ДМ4984, направлення, постанова ЕАО 4891377.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився.

У протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення зі змістом протоколу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, апеляційний суд приймає до уваги, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП були ним наведені тільки в суді і він не давав таких пояснень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, хоча обставини за яких було складено протокол вимагали від нього надати такі пояснення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вимагали від нього більш детальних та переконливих пояснень, оскільки вказували на те, що саме він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

В матеріалах справи наявні оригінал та копія протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

В матеріалах справи наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у тому випадку, коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції свідчила про те, що він не бажав використовувати надані йому права з метою ефективного захисту своїх інтересів та намагався своїми діями ускладнити працівникам поліції виконання покладених на них обов`язків.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 відповідно до якої вбачається, що він у повному обсязі ознайомився із протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами, які містяться у справі та отримав їх копії.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений із висунутим проти нього обвинуваченням, повністю розумів його сутність та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозапис було зроблено з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом. При цьому, розташування транспортного засобу на проїзній частині дороги свідчить про те, що зупинка транспортного засобу водієм носила вимушений характер, оскільки вказаний транспортний засіб ускладнював дорожній рух. Відеозаписи містять дані того, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що особою ОСОБА_4 було повідомлено працівників поліції про те, що транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 було спричинено аварійну ситуацію, внаслідок чого він був змушений заблокувати автомобіль правопорушника, викликав працівників поліції і чекав на їх прибуття. В автомобілі перебував на місці водія ОСОБА_1 і інших сторонніх осіб в автомобілі під його керування не було. ОСОБА_1 відмовився надавати для перевірки документи на транспортний засіб та посвідчення водія, а посвідчення водія надав через додаток «Дія».

В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі, на що водій відмовився.

При цьому, відеозапис надає можливість встановити, що водій ОСОБА_1 дійсно мав певні ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим, поліцейський вказав водію на необхідність виклику тверезого водія та допоміг ОСОБА_1 повідомити його дружину про вищевказану ситуацію.

Так, відеозаписом зафіксовано спілкування через мобільний телефон наданий ОСОБА_1 із дружиною ОСОБА_1 , якій працівник поліції повідомив про , що її чоловік перебуває в сильному алкогольному сп`яніння і просив забезпечити прибуття тверезого водія на місце подія, в противному випадку автомобіль буде забрано на штраф майданчик.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Недоходюка І.В. про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки відеозаписом чітко зафіксовано, що на пропозиції працівниками поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності свідків.

Працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписи містять інформацію про те, що працівниками поліції були залучені свідки, в присутності яких працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 та свідків про причини зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та в їх присутності водій відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Таким чином, із відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння сертифікованим приладом Драгер, після чого водій ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі. Працівником поліції Козака І.Б. було повідомлено про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення апелянта до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП «ПНЦ ІФОФ» (а.с.3), складеного о 19.40 год. 11.10.2021 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці.

Разом з тим, апеляційний суд неодноразово зазначав, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складання відповідного направлення на огляд не є обов`язковим, оскільки за своїм правовим значенням вищевказаний документ є правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу і не повинен бути вручений водію транспортного засобу.

Крім того, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

В матеріалах справи наявне пояснення ОСОБА_5 (а.с.4) у відповідності до якого ОСОБА_4 11.10.2021 року о 119 год. їхав по вул. Дудаєва, під час руху на нього виїхав водій, він викликав працівників поліції, розвернувся і надздогнав водія даного автомобіля, став перед ним і дочекався приїзду працівників поліції. Пояснення ОСОБА_4 написав власноручно, в чому і розписався.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.5), з яких вбачається, що вони 11.10.2021 року о 19.25 хв. в м. Івано-Франківську по вул.. Дудаєва були запрошені працівниками бути присутніми в якості свідків і в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, про що свідки засвідчили власноручними підписами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані свідки не допитувались в суді першої інстанції і судом не були здійснені належні заходи щодо можливості забезпечити їх допит у судовому засіданні стороною захисту.

Разом з тим, показання вищевказаних свідків не мають вирішального значення, оскільки повністю підтверджуються сукупністю інших доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом приймались всі можливі заходи, щодо забезпечення та допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , який викликався в судове засідання шляхом направлення йому рекомендованих повідомлень та за допомогою телефонного зв`язку. Крім того, судом неодноразово здійснювався привід вищевказаного свідка виконання якого покладалось на Івано-Франківський відділ поліції Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області. Однак, відповідно до рапорту дільничного офіцера поліції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Кравченко А.І. забезпечити участь свідка ОСОБА_6 в судове засідання апеляційної інстанції виявилось неможливим у зв`язку з тим, що останній довгий період часу не проживає за адресом, який наявний у матеріалах справи і місце його перебування невідоме.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини якщо органи влади продемонстрували належну обачність у своїх зусиллях щодо пошуку та виклику свідків, їх відсутність як така не призводить до необхідності припинення розгляду справи та не порушує вимоги статті 6 Конвенції щодо допиту свідка в судовому засіданні.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що останній не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки вищевказане твердження повністю суперечить сукупності досліджених судом доказів та відеозапису з відеореєстратора працівника поліції.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, перебуваючи в стані необхідної оборони чи був у стані неосудності.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду так і під час проведення такого огляду.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій транспортного засобу відмовився від проходження такого огляду.

Так, за змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.02.2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв