Справа №461/8337/21
Провадження №3/461/30/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), місце роботи - «Acceptic CZ s.r.o.», посада - керівник компанії, місце проживання - АДРЕСА_1 ),

за ч.1 ст.483 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 11 серпня 2021 року близько 09 год. 50 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Краківець-Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці в`їхав транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_3 (водій ТОВ «Раф-Транс» (м.Київ вул. Мечнікова 8/22) з товаром: «бувші у вжитку: одяг, взуття, сумки, текстильні вироби вагою 19280 кг.», який прямував з Чеської Республіки в Україну смугою руху «червоний коридор» в режимі імпорт за попередньою митною декларацією типу ІМ ЕЕ №UA209150/2021/012646.

Як підставу для переміщення товару, водієм фірми перевізника до митного контролю подано наступні документи:

- книжка МДП CARNET TIR № ХТ85012020;

- міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 015090 від 09.08.2021 року;

- міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 484 від 09.08.2021 року.

Відповідно до поданих товаросупровідних документів продавцем товару зазначена компанія «Acceptic CZ s.r.o.» (11000 Praha 1, Vojtesska 211/6, ОСОБА_4 ), отримувачем підприємство об`єднання громадян «Текстиль-Трейд» (08130, Київська область, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Черкаська б.26).

Вартість переміщуваного товару згідно наданих до митного контролю товаросупровідних документів становить 17352 Євро (станом на 11.08.2021 року згідно курсу НБУ 544 188,21 грн).

Поставка переміщуваного товару здійснюється у відповідності до зовнішньо-економічного договору (контракту) від 01.06.2020 № 2 укладеного між компанією Acceptic CZ s.r.o.» (11000 Praha 1, Vojtesska 211/6, ОСОБА_4 ) в особі ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та «Текстиль-Трейд» ( АДРЕСА_2 ).

Під час здійснення митних формальностей в ході проведення митного огляду вищевказаного товару встановлено, що у транспортному засобі, крім товарів зазначених у товаросупровідних документах, виявлено товар, який не зазначено у товаросупровідних документах, а саме: іграшки дитячі вживані вагою 270 кг, та одяг жіночий та чоловічий без ознак використання з бирками в асортименті вагою 53,9 кг.

12.08.2021 Львівською митницею листом №7.4/20-01/14/3916 керівнику компанії «Acceptic CZ s.r.o.»(11000 Praha 1, Vojtesska 211/6, ОСОБА_4 ) ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), засобами електронного зв`язку скеровувалося повідомлення про виявлені невідповідності щодо переміщуваного товару, а також про необхідність прибуття до Львівської митниці для надання пояснення з даного приводу. Станом на 21 годину 12.07.2021 керівник компанії «Acceptic CZ s.r.o.» (11000 Praha 1, Vojtesska 211/6, ОСОБА_4 ) ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у Львівську митницю не прибула та жодних листів не надсилала.

Дії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) митним органом кваліфіковані за ч.1 ст.483 МК України, як такі, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товару його кількості та вартості.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та її захисник адвокат Штинда Олег Васильович у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.526 МК України, вважаю можливим провести розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не з`явилася в судове засідання, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Зважаючи на обов`язок суду щодо розгляду справи в розумні строки, приходжу до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи щодо якої складено протокол.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Захисник Штинда О.В. подав до суду письмові заперечення на протокол про порушення митних правил, згідно якого просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) складу адміністративного правопорушення. Заперечення мотивував тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) умисних протиправних, винних дій спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, та подання нею органу доходів і зборів, як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві відомості. Зазначає, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) склала лише INVOICE №484 від 09.08.2021, який в свою чергу являє собою підставу для розрахунку між покупцем і продавцем, та не є самостійною підставою для переміщення товарів через митний кордон України. Крім цього, вказує, що даних про те, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) була присутня при завантажені автомобіля, при підготовці супровідних документів, перевезенні товару через кордон, поданні документів органу доходів і зборів, виготовлення митної декларації матеріали справи не містять. Товар був завантажений, опломбований та оформлений у митному відношенні країни-відправника вантажу (Сполучене Королівство). При цьому участі у завантаженні товару ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не брала.

Вищезазначені заперечення захисник Штинда О.В. підтримав в ході розгляду справи.

Також, в ході розгляду справи, судом двічі призначалась судова товарознавча експертиза товару, однак така не була проведена, зокрема, востаннє у зв`язку з відсутністю оплати вартості проведення такої експертизи зі сторони ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Таким чином, судом створені належні умови для реалізації учасниками провадження своїх прав, зокрема права на захист та права на подачу доказів суду.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав.

Заслухавши доводи представника митниці, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості (п.3 ч.1ст.8 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною першою ст. 483 МК України, передбачена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, зокрема, є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з поданням органу доходів до митного оформлення документів, що одержані незаконним шляхом та містять неправдиві відомості стосовно одержувача товару.

Переміщення товарів з приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон: з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 483 МК України, склад вищевказаного правопорушення полягає саме в умисному переміщенні товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо одержувача товарів.

Для притягнення до відповідальності за ст.483 МК України, необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Так, не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03 червня 2005 року №8, підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

Документами, що містять неправдиві дані є зокрема такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

Судом встановлено, що 11 серпня 2021 року близько 09 год. 50 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Краківець-Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці в`їхав транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_3 (водій ТОВ «Раф-Транс» (м.Київ вул. Мечнікова 8/22) з товаром: «бувші у вжитку: одяг, взуття, сумки, текстильні вироби вагою 19280 кг.», який прямував з Чеської Республіки в Україну смугою руху «червоний коридор» в режимі імпорт за попередньою митною декларацією типу ІМ ЕЕ №UA209150/2021/012646.

Як підставу для переміщення водієм було подано наступні документи: CMR № 015090 від 09.08.2021 року, INVOICE № 484 від 09.08.2021 року, СARNET TIR № ХТ85012020.

Відповідно до вказаних товаросупровідних документів, відправником товару є UK Clothing Caravan Ltd., перевізником є RAF TRANS LTD., продавцем товару виступає компанія «Acceptic CZ s.r.о.».

Під час здійснення митного огляду товару, крім заявленою товару, виявлено не зазначений в товаросупровідних документах товар, а саме іграшки бувші у вжитку в кількості 270 кг, одяг з бірками без ознак використання - 53,9 кг.

Підставою для переміщення товарів через митний кордон були CMR та CARNET TIR.

Зі змісту наявних у матеріалах справи документів, вбачається що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) склала лише INVOICE № 484 від 09.08.2021 року . INVOICE, в свою чергу, фактчино являє собою підставу для розрахунку між покупцем і продавцем, та не є самостійною підставою для переміщення товарів через митний кордон України.

Вказані вище документи виготовлені, підписані та видані представниками відправника товару - UK Clothing Caravan Ltd. та перевізника товару - RAF TRANS LTD і не містять даних про затвердження їх змісту ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

З вказаних документів випливає, що перевізником товарів через митний кордон, була фірма RAF TRANS LTD, яка і готувала товаросупровідні документи для переміщення товару через кордон. Належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) мала можливість чи знала про невідповідність таких документів вимогам законодавства митним органом не подано.

Також, доказів того, що декларація була оформлена ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) матеріали справи не містять. Вбачається, що документи для митного оформлення подавав представник RAF TRANS LTD водій ОСОБА_5 . Переміщення товару за митною декларацією ІМ40ЕЕ № UA209150/2021/012646 здійснював цей самий водій.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 191 МК України, перевізники зобов`язані під час прийняття товарів до перевезення перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування. У разі неможливості такої перевірки вносити відповідний запис до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

При цьому, даних про те, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) була присутня при завантаженні автомобіля, при підготовці супровідних документів, перевезенні товару через кордон, подачі документів органу доходів і зборів, виготовлення митної декларації матеріали справи також не містять.

За наведених обставин, суд вважає, що митним органом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) могло бути чи було відомо, що надані безпосереднім відправником та перевізником товару товаросупровідні документи містять неправдиві дані щодо найменування товару його кількості та вартості товару. Крім того, доказів, що товар належить саме ОСОБА_6 митним органом не долучено, а отже не доведено наявність умислу на вчинення дій, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Таким чином, матеріали справи не містять фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку можна було б стверджувати про вчинення безпосередньо ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві дані. Належних документів (доказів) на основі яких митницею встановлено причетність ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до вказаного правопорушення матеріали справи не містять, дані матеріали не доводять вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) умисних дій на вчинення інкримінованого правопорушення, а доводи щодо її причетності до правопорушення ґрунтуються на припущеннях.

В процесі провадження у справі митним органом не дотримано принципу повноти дослідження обставин справи, а також не здобуто такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені у протоколі висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Наведені факти та обставини свідчать про те, що уповноваженими особами митного органу в повній мірі не досліджено та не перевірено належним чином всіх реально можливих версій щодо характеру події, винуватості особи та інших важливих для встановлення об`єктивної істини обставин справи, а також не зібрано достатньо належних і допустимих доказів, які усувають усі протиріччя та сумніви встановлені в ході судового розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією товарів, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 483 МК України може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень, у даному випадку митний орган в особі уповноважених на це осіб.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей, а також належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та враховуючи вимоги закону щодо того, що усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 483, 486, 527, 528 МК України, -

постановив:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за ч. 1 ст. 483 МК України - закрити.

Вилучені, згідно протоколу №1521/20900/21 від 12.08.2021 року товари після набрання постановою законної сили повернути ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) або уповноваженій нею особі, для здійснення відповідних митних процедур.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.