Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника Горобівського І.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Лисянка Черкаської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2022 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 4 жовтня 2021 року о 01 годині 25 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем "Mazda 6" д/н НОМЕР_2 на вул. Бойчука, 42 в м. Києві в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 "а" Правил дорожнього руху. Результат огляду із застосуванням газоаналізатора "Alcotest 6820" "Drager" 1,53 ‰.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про порушення норм процесуального права, а саме, вимог ст.252 КУпАП, яке виразилося в тому, що суддя місцевого суду надав перевагу доказам, зібраним працівниками поліції, не взяв до уваги пояснення його та свідка ОСОБА_2 , який того дня керував транспортним засобом, не заслухав пояснення працівників поліції, не усунув наявні в матеріалах справи суперечності і не врахував, що він оскаржив дії поліцейських в частині вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння та постанову про накладення на нього стягнення від 04.10.2021 у передбаченому законом порядку.

Покладаючи в основу прийнятого рішення дані в протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду та записі портативного відеореєстратора поліцейського, суддя не перевірив їх достовірність. Як стверджує ОСОБА_1 , поліцейські не зупиняли автомобіль, а підійшли до припаркованого автомобіля, і він одразу їм повідомив, що транспортним засобом не керував. Докази зупинення транспортного засобу та керування ним транспортним засобом відсутні, у той час як огляду на стан сп`яніння підлягають водії, у зв`язку з чим дії поліцейських не відповідають вимогам Закону України "Про Національну поліцію" і пропозиція пройти огляд була незаконною.

Також вважає, що огляд проведений з порушенням інструкції з експлуатації газоаналізатора "Alcotest 6820", згідно з якою перед тестуванням особи мундштук слід вийняти з упаковки, тобто він має бути герметично упакований. Однак момент розпакування мундштука не зафіксовано записом портативного відеореєстратора поліцейського, тобто відсутні докази того, що був використаний новий мундштук, і не було зроблено пробний забір повітря. В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківці газоаналізатора відсутній його підпис, що свідчить про незгоду з результатами огляду. Однак всупереч вимогам ч.3 ст.266 КУпАП та п.п.7, 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, працівники поліції не запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я і з метою забезпечення достовірності результатів огляду не забезпечили його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я, у зв`язку з чим згідно з ч.5 ст.266 КУпАП огляд вважається недійсним.

Протокол про адміністративне правопорушення містить недостовірну інформацію про те, що він керував транспортним засобом о 01 годині 25 хвилин, оскільки, починаючи з 00 годин 58 хвилин він спілкується з поліцейськими, і це зафіксовано відеозаписом. Після складання протоколу поліцейський не забороняв йому керувати автомобілем, хоча згідно з ч.1 ст.266 КУпАП він підлягав відстороненню від керування транспортним засобом, і поліцейський зобов`язаний був це зробити. Крім того, вважає, що відеозапис є неналежним і недопустимим доказом, оскільки всупереч вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, поліцейські розпочинають зйомку не одразу, відеозапис є неповним, що узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.07.2019 (справа № 216/5226/16-а).

З огляду на викладене, посилаючись на положення ст.62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, і усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, просить постанову судді скасувати і закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 і захисника Горобівського І.Г., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що детально зазначено раніше; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та показаннях газоаналізатора "Alcotest 6820" "Drager", згідно з якими станом на 01 годину 27 хвилин 04.10.2021 рівень алкоголю у видихуваному ОСОБА_1 повітрі становив 1,53 ‰; записі портативного відеореєстратора поліцейського.

Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що сидів в автомобілі "Mazda", коли до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що він керує автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння. Він це заперечив та пояснив, що їхав разом з колегою ОСОБА_2 , який був за кермом. У них зламалося колесо, ОСОБА_2 пішов за допомогою і залишив його в автомобілі. Оскільки колеги не було близько 20 хвилин, він вирішив увімкнути музику, тому сів на сидіння водія, завів двигун та слухав музику. Патрульні спонукали його до неналежної поведінки, стверджуючи, що він керував транспортним засобом, після чого наділи на нього кайданки та повезли у відділення поліції.

Крім того, ОСОБА_1 заперечив вживання алкогольних напоїв у той день, у зв`язку з чим не підписав чек газоаналізатора та акт огляду. Однак, незважаючи на незгоду з результатом огляду, проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння поліцейські йому не пропонували.

Свідок ОСОБА_2 в суді першої інстанції пояснив, що їхав додому з роботи, коли йому зателефонував син та повідомив, що у нього зламався автомобіль. Він був неподалік, тому залишив автомобіль і пішов до сина пішки, оскільки було незручно розвертатися. Коли повернувся десь через годину, автомобіль був зачинений і ОСОБА_1 не було.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі суд дав ретельну оцінку цим поясненням і правильно не взяв їх до уваги, оскільки вони не узгоджуються навіть між собою і спростовуються записом портативного відеореєстратора поліцейського.

Відеозаписом зафіксовано, що коли працівники поліції підійшли до автомобіля "Mazda", який був із заведеним двигуном, на сидінні водія перебував ОСОБА_1 . Після того, як останньому повідомили, що він порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено", і попросили пред`явити посвідчення водія та документи на автомобіль, він почав шукати їх у бардачку. Суд ретельно оцінив пояснення, які ОСОБА_1 надавав поліцейським та суду, акцентувавши увагу на їх постійній зміні. Дійсно, ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом, потім на запитання працівника поліції, як він опинився в автомобілі, повідомляє, що вкрав його, що прийшов до автомобіля пішки і не знає, кому він належить, хоча має при собі ключі від автомобіля, що автомобілем керувала водійка на ім`я ОСОБА_3 , тощо.

З огляду на таку позицію і те, що відеозаписом зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 на сидінні водія в автомобілі із заведеним двигуном та ввімкненими фарами, наявність у нього ключів від автомобіля, суддя місцевого суду дійшов обґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_1 виконував функції водія.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вже пояснив, що вони поверталися з роботи двома автомобілями, за кермом автомобіля "Mazda" був ОСОБА_2 , він був пасажиром, а син ОСОБА_2 . ОСОБА_4 рухався позаду. Коли ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_2 і повідомив, що пробив колесо, останній пішов допомогти замінити колесо і залишив його в автомобілі, а потім вже до нього підійшли працівники поліції.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 в черговий раз змінює свої пояснення, при цьому працівникам поліції повідомляв будь-які обставини стосовно свого перебування в автомобілі, крім того, що водієм був ОСОБА_2 , така непослідовність його позиції дає обґрунтовані підстави поставити під сумнів правдивість його пояснень, які судом апеляційної інстанції розцінюються як намагання ухилитися від відповідальності за вчинене правопорушення.

Вказаним раніше відеозаписом спростовуються і пояснення ОСОБА_1 в тій частині, нібито поліцейські спонукали його до неналежної поведінки, вказуючи, що він керував транспортним засобом. З пояснень порушника і свідка, наданих у суді першої інстанції, вбачається, що в момент, коли працівники патрульної поліції підійшли до автомобіля "Mazda", ОСОБА_2 був недалеко. І у разі, якщо б це відповідало дійсності, ніщо не заважало ОСОБА_1 або скористатися своїм правом, взагалі, не свідчити проти себе, або повідомити, хто саме керував автомобілем, і місце знаходження водія, враховуючи те, що спілкування фіксувалося з використанням відеореєстратора, показання якого є доказом згідно з ст.251 КУпАП.

Не спростовують викладені в постанові обставини і висновки в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2022 в адміністративній справі, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, інспектора цього управління Байрамової О.А., Департаменту патрульної поліції на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 04.10.2021. Цим рішенням скасована вказана постанова про накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, яке виразилось у керуванні транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, та закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підставою для прийняття цього рішення слугувала відсутність у постанові відомостей про наявність доказів, у той час як в розпорядженні судді місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення докази були в наявності.

Посилання в апеляційній скарзі на проведення огляду з порушенням вимог інструкції з експлуатації газоаналізатора "Alcotest 6820" "Drager" є безпідставними. ОСОБА_1 було продемонстровано упакований мундштук, запропоновано перевірити його герметичність (01:21 година на відеозаписі), чим він не забажав скористатися. Відтак, розпакування мундштука працівником поліції, яке лише частково потрапляє в ракурс відеореєстратора, не дає порушнику підстав ставити під сумнів те, що використовувався новий мундштук. Не відповідають дійсності і твердження, що поліцейський не проводив пробний забір повітря (01:22 година на відеозаписі).

За приписами ч.ч.3, 4 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Суддя місцевого суду дав оцінку доводам ОСОБА_1 про незгоду з результатом огляду, яка виразилась у відмові підписати роздрукований показник газоаналізатора, акт огляду та протокол про адміністративне правопорушення. У постанові вірно вказано, що заперечення ОСОБА_1 надійшли не після процедури огляду та усвідомлення його результатів, а вже після складання протоколу, коли пройшли дві години з моменту виявлення підстав для проведення огляду. Свою відмову від підпису ОСОБА_1 мотивував виключно тим, що не пам`ятає, з використанням якого саме приладу проводився огляд. Враховуючи викладене, така поведінка ОСОБА_1 правильно розцінена як намагання будь-яким чином уникнути відповідальності.

При цьому слід зауважити, що, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, поліцейський одразу повідомив про можливість пройти його як з використанням газоаналізатора, так і у лікаря нарколога за адресою: вул. Петра Запорожця, 20 (01:20 годині на відеозаписі).

Отже, підстав для визнання огляду недійсним суд апеляційної інстанції не вбачає.

Щодо зазначення у протоколі часу вчинення адміністративного правопорушення - 01 година 25 хвилин, слід погодитися з посиланням у постанові на те, що вказана обставина не вплинула на визначення винуватості ОСОБА_1 чи кваліфікацію його дій, адже саме в цей час було зафіксовано факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння. Також ця обставина сама по собі не може бути підставою для визнання протоколу неналежним чи недопустимим доказом.

Після затримання ОСОБА_1 (01:35 година на відеозаписі) через його негідну поведінку автомобіль "Mazda" був зачинений і залишений на вул. Бойчука, 42, а порушник доставлений до Печерського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Московська, 30, для оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, яке закінчилося о 03 годині 26 хвилин, коли ОСОБА_1 залишив адміністративне приміщення. З огляду на це підстав для складання окремих процесуальних документів, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не було.

Згідно з п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Відеозапис розпочинається о 00:58 годин з того моменту, коли поліцейський підходить до автомобіля, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , і триває безперервно до 03:26 години, що узгоджується з вимогами вказаної інструкції. При цьому посилання в апеляційній скарзі на нібито правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.07.2019 (справа № 216/5226/16-а) є безпідставними, оскільки це судове рішення в конкретній справі не містить ніяких висновків про застосування норми права.

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн