Справа № 147/461/19
Провадження № 3-в/147/1/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року смт Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. , розглянувши подання старшого інспектора Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області Котигороха Г. С. про вирішення питання про давність виконання судового рішення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2022 року в провадження суду надійшло подання старшого інспектора Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області Котигороха Г. С. про вирішення питання про давність виконання судового рішення відносно ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.06.2019 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого, ч.1 ст.183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк сто двадцять годин. Вказана постанова набрала законної сили 02.07.2019. На обліку у секторі ОСОБА_1 перебуває з 08.07.2019, від отримання направлення ухиляється, відносно порушника складено протокол в 2019 році за ухилення від відбування стягнення за ст.183-2 КУпАП. 24.03.2020 до Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області було направлено подання про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України по факту невиконання особою суспільно корисних робіт, але вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Після закриття кримінального провадження порушник продовжує ухилятись від отримання направлення для відпрацювання суспільно корисних робіт, тому 03.06.2020 по даному факту було знову складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення. З метою з`ясування місця проживання порушника працівником органу пробації було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, місце проживання порушника не підтвердилося, а мати порушника при цьому повідомила, що син більше місяця за цією адресою не проживає та його місце перебування наразі їй невідоме. Зі здобутої органом пробації інформації, було встановлено, що ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 24.12.2021, було оголошено розшук боржника ОСОБА_1 . За результатами проведеного розшуку встановлено, що правопорушник ОСОБА_1 перебуває у м. Миколаєві, однак із відповіді Заводського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Миколаївській області вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Старший інспектор Котигорох Г. С. звернувся до органу пробації за імовірним місцем проживання порушника, в результаті чого в ОСОБА_1 було відібрано пояснення з яких встановлено, що ОСОБА_1 тимчасово проживає в с. Глушки без реєстрації та не має наміру з`являтися до будь-якого уповноваженого органу з питань пробації. Про своє імовірне майбутнє місце проживання порушник відмовився повідомляти. Порушнику направлялися виклики за двома адресами, однак листи повернулися на адресу сектору. Працівником органу пробації повторно вчинялися дії з розшуку порушника, проте вищевказані підстави унеможливили виконання постанови Тростянецького районного суду Вінницької області від 18 червня 2019 року, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повістки на адресу реєстрації.

Представник органу пробації Котигорох Г. С. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, подання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Поряд із цим, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 КУпАП законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка скерована судом до виконання, однак не прийнята відповідним органом до виконання, що в свою чергу надає надзвичайно широкі можливості для зловживань у процесі виконання цих судових рішень, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП і зводить нанівець певні засади судочинства, які закріплені у ст. 1, 7, 39, 245, 246, 268, 298, 300, 303, 305 і 326 КУпАП; розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»; ст.ст. 3, 24, 55, 124, 129, 129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки, чим створив підґрунтя для можливих зловживань з боку останніх, тому чинна редакція ст. 303 КУпАП підлягає коригуванню.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації №R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі №17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 №5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява №17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novikv.Ukraine), заява №48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа №10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява №17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява №16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява №7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді суспільно корисних робіт, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою у КК України є ст. 80, відповідно до якої особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Також встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин.

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня винесення постанови суду та не перевищувати два роки, з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Особа, на яку накладено адміністративне стягнення певного виду не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником адміністративні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання постанови про накладення стягнення.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного стягнення зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

ОСОБА_1 покарання у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт не відбув, що може свідчити про ухилення або злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення зважаючи на його обізнаність про накладення на нього такого покарання (а.с. 5-7).

Відповідно до ст. 325-4 КУпАП у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Органом пробації вживалися, передбачені ст. 325-4 КУпАП заходи, а саме: відносно порушника складено протокол №2 від 07.08.2019 за ухилення від відбування стягнення за ст.183-2 КУпАП.

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.11.2019 у справі №147/877/19 (провадження №3/147/312/19) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-2 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а.с.11).

24.03.2020 до Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області було направлено подання про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України по факту невиконання особою суспільно корисних робіт, але вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України (а.с. 16-19).

Постанова про закриття кримінального провадження мотивована тим, що під злісним ухиленням особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт слід розуміти, продовження ухилення від відбування суспільно корисних робіт особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 183-2 КУпАП. В даному випадку ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-2 КУпАП, однак провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Після закриття кримінального провадження, 03.06.2020 по даному факту було знову складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 22). З метою з`ясування місця проживання порушника працівником органу пробації було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, місце проживання порушника не підтвердилося, а мати порушника при цьому повідомила, що син більше місяця за цією адресою не проживає та його місце перебування наразі їй невідоме.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.07.2020 у справі №147/517/20 (провадження №3/135/612/20 матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повернуто до Тростянецького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області для доопрацювання та належного оформлення (а.с.24-25). Зокрема, постанова мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні відомості про місцепроживання ОСОБА_1 , а також відсутній номер телефону, за яким можливо було б викликати останнього, а відтак суд позбавлений можливості забезпечити дотримання прав ОСОБА_1 та розглянути справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по суті.

Крім того, порядок виконання адміністративних стягнень у вигляді суспільно корисних робіт визначений «Порядком виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт», затвердженим наказом Міністерства юстиції України №474/5 від 19.03.2013 (далі Порядок).

Належне та якісне виконання судового рішення можливе за умови взаємодії між державними органами.

Відповідно ст. 21 Закону України «Про пробацію», орган пробації під час виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями.

Зі змісту п. 13.13 зазначеного Порядку вбачається, що якщо після встановлення місця проживання порушника з`ясовано, що він за цим місцем не проживає, місцеперебування його невідоме та наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду (судді), уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови.

Порядок здійснення провадження про виконання постанови про застосування суспільно корисних робіт врегульовано главою 31-А КУпАП.

Разом з тим, на теперішній час відсутній законодавчо визначений механізм щодо вжиття органом з питань пробації розшукових заходів щодо особи, на яку накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт.

Проте, ч. 1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника фізичної особи виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача (ч. 1 ст. 438 ЦПК України).

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 24.12.2021, було оголошено розшук боржника ОСОБА_1 справа №147/140/20 (провадження №6/147/32/20) (а.с. 36-37). За результатами проведеного розшуку встановлено, що правопорушник ОСОБА_1 перебуває у м. Миколаєві, однак із відповіді Заводського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Миколаївській області вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Старший інспектор Котигорох Г. С. звернувся до органу пробації за імовірним місцем проживання порушника, в результаті чого в ОСОБА_1 було відібрано пояснення з яких встановлено, що ОСОБА_1 тимчасово проживає в селі Глушки без реєстрації та не має наміру з`являтися до будь-якого уповноваженого органу з питань пробації. Про своє імовірне майбутнє місце проживання порушник відмовився повідомляти. Порушнику направлялися виклики за двома адресами, однак листи повернулися на адресу сектору. Працівником органу пробації повторно вчинялися дії з розшуку порушника, проте вищевказані підстави унеможливили виконання постанови Тростянецького районного суду Вінницької області від 18 червня 2019 року.

Таким чином, станом на день звернення з поданням орган пробації вживав всі залежні від нього дії передбачені вимогами ст. 325-4 КУпАП, однак ОСОБА_1 постанову суду за вчинене адміністративне правопорушення за ч.1 ст.183-1 КУпАП не виконав, розшук ОСОБА_1 триває.

Дотримання працівником органу пробації законодавчо передбачених спеціальних механізмів взаємодії між державними органами, використання якого передусім передбачено з метою виконання судових рішень без невиправданих затримок, та вжиття всіх процесуальних заходів спрямованих на виконання ОСОБА_1 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 183-1 КУпАП, на думку суду, свідчить про обгрунтованість підстав для звільнення від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що подання є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.06.2019, у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 304, 305 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання старшого інспектора Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області Котигороха Г. С. про вирішення питання про давність виконання судового рішення відносно ОСОБА_1 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.06.2019, у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статей 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. Г. Борейко