Дата документу Справа № 334/2401/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2401/22 Головуючий в 1 інст. Гнатюк О.М.
Провадження №33/807/456/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2022року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 26.06.2022 року о 22.10 год. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насилля фізичного та психологічного характеру відносно своєї ОСОБА_2 , а саме вдарив по обличчю, погрожував фізичною розправою. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 173-2 КпАП України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова суду є незаконною з огляду на наступне. Так, посилаючись на норми КУпАП вказує, що суд в постанові вказав, що вина ОСОБА_1 підтверджується показами потерпілої, при цьому інші докази судом не досліджувались. Звертає увагу, що зміст заяви ОСОБА_3 , в якій остання просить притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, оскільки він її переслідує та намагається причинити їй тілесні ушкодження, лається суперечить не тільки іншим матеріалам справи, а і безпосередньо поясненням ОСОБА_3 працівнику поліції та в суді, а тому до них необхідно відноситися критично. Також вказує, що ні протокол про адміністративне правопорушення ні постанова судді не містять жодних посилань на настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди. Просить постанову суду від 02.08.2022 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України.

У призначене судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , потерпіла не з`явилися, були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, тому розгляд справи, згідно ч.6 ст. 294 КУпАП, проводиться за відсутності вказаних осіб.

Перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.

Висновок районного суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 грунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 677109 від 28.06.2022 р., підтверджується відомостями, відображеними у протоколі прийняття заяви про вчинене правопорушення потерпілої ОСОБА_3 та у її письмових поясненнях, письмовими показами свідка ОСОБА_4 .

Слід зауважити, що вказані докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, узгоджуються між собою та є достатніми для відповідного висновку, жодних сумнівів щодо достовірності та допустимості доказів не викликають.

Відповідаючи на доводи автора апеляції, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність суспільно-небезпечних наслідків заподіяння дій постраждалій особі апеляційний суд виходить із наступного.

Вказана обставина полягає у площині складу адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 .

Так, диспозицією ч.1 ст 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинені особою за одне з вище перелічених порушень.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Отже, закінчений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП характеризується умисним вчиненням будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, при цьому слід зауважити, що внаслідок таких дій шкода не обов`язково має реальний вимір, зокрема у вигляді тілесних ушкоджень.

Між тим, у даному випадку, за встановлених судом обставин, є вірним висновок, що ОСОБА_1 26.06.2022 року вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 фізичне та психологічне насильство, яке виразилося в ударах по обличчю ОСОБА_3 та погрожуванні фізичною розправовою, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формами домашнього насильства, а тому вище наведені доводи апелянта є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є достатньо обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який не викликає сумніву.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, а призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2022року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник