Справа № 167/827/21
Номер провадження 3/167/225/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Сіліч І. І., вивчивши матеріали, що надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 1 ( місто Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працює головним редактором «Волинська газета»,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

в с т а н о в и в:

26 липня 2022 року з Відділу поліцейської діяльності № 1 ( місто Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області до суду надійшов протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10 жовтня 2021 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 278 КУпАП, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи.

З матеріалів справи встановлено, що постановами суду від 28 лютого 2022 року та 08 квітня 2022 року протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_1 вже було двічі повертався Відділу поліцейської діяльності № 1 ( місто Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області - для належного оформлення.

Однак, вивчивши протокол у справі про адміністративне правопорушення та приєднані до нього матеріали, доходжу висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 мають бути повторно повернуті відповідному органу для належного оформлення, виходячи з такого.

Аналіз диспозиції та санкції частини 1 статті 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначене вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи і при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у вину поставлено керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені статтею 266 КУпАП, пунктом 2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 ( далі - Інструкція).

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому, відповідно до пункту 6 розділу I, пункту 1 розділу II Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський, на місці зупинки транспортного засобу, проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до пунктів 1-7 Розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Проте у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10 жовтня 2021 року у графі свідки чи потерпілі не зазначені.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристрою, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відоефіксацію власними мобільними пристроями.

Згідно пунктів 4, 5 Розділу 1 Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища ( відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, долучений до матеріалів справи відеозапис із мобільного телефону працівника поліції не може бути належними доказами у справі. При цьому, він не був позбавлений можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, однак такою можливістю не скористався.

Допустимим доказом визнається доказ, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (частини 1 статті 86 КПК України). З цієї норми вбачається, що критерієм загальної недопустимості доказу, тобто доказу, який може бути визнаний недопустимим у нарадчій кімнаті, є порушення порядку його отримання. Що стосується очевидної недопустимості, в процесуальному законі не визначено жодного переліку підстав, коли докази є очевидно недопустимими, а лише визначено, що в разі встановлення очевидної недопустимості доказу, він визнається судом недопустимим (частина 2 статті 89 КПК України).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До матеріалів справи долучений лише відеозапис із власного мобільного телефону працівника поліції, але дана обставина не зафіксована у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10 жовтня 2021 року.

До повторно повернутих до суду адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 був долучений рапорт інспектора СРПП ВПД № 1 ( місто Рожище) Луцького РУП ГУНП у Волинській області О. Никитюка від 25 березня 2022 року з викладом обставин порядку проведення відеофіксації події, який не відображений у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10 жовтня 2021 року.

Крім того, зміст рапорта містить взаємовиключні обставини. Зокрема, що долучити відеофіксацію події не являється можливим, оскільки із технічних причин нагрудна боді-камера під час фіксації даної події не увімкнулася, а тому подальша відеофіксація здійснювалася на мобільний телефон, але без присутності двох свідків, хоча присутність свідків у таких випадках є обов`язковою, згідно частини 2 статті 266 КУпАП.

Таким чином, матеріали справи не містять всіх відомостей, які необхідні для забезпечення правильного розгляду справи, у зв`язку з чим, суд не має можливості в повному обсязі з`ясувати обставини правопорушення, перевірити відповідність кваліфікації діям ОСОБА_1 .

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки транспортного руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визнано правильною практику судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без дотримання вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

За наявності вказаних недоліків, які позбавляють можливості всебічно і повно з`ясувати обставини справи, у відповідності до вимог статтей 256, 278 КУпАП, справа підлягає повторному поверненню на доопрацювання органу, від якого надійшов до суду протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому суд звертає увагу, що доопрацьовану справу про адміністративне правопорушення необхідно повернути до суду з урахуванням вимог частини 6 статті 38 КУпАП, за змістом якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

За таких обставин, матеріали справи про адміністративне правопорушення підлягають повторному направленню для доопрацювання.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 278 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Повернути Відділу поліцейської діяльності № 1 ( місто Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10 жовтня 2021 року, складений відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: І. І. Сіліч