КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 753/9206/22 Головуючий у суді першої інстанції - Щасна Т.В.
Номер провадження № 33/824/3147/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Яворський М.А., за участю секретаря судового засідання Владімірової О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану захисником Сінкевичем Антоном Олеговичем, на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №455108, 09 серпня 2022 року о 08-30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 вчинив сімейну сварку з дружиною ОСОБА_1 , в ході якої ображав останню нецензурною лайкою, штовхав, душив, погрожував фізичною розправою, тим, що не впустить в квартиру, вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - Сінкевич А.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що потерпілою було подано до суду письмові пояснення, де описані події, які мали місце 09 серпня 2022 року та надано як доказ копію Договору №89 від 10 серпня 2022 року та копію Довідки №051/043-029-зв від 19 серпня 2022 року з Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, куди потерпілу разом із малолітнім сином було доставлено працівниками ювенального відділу Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві з подальшим її перебуванням там близько місяця та психологічною реабілітацією.

Причино-наслідковий зв`язок випливає з дій ОСОБА_2 , які виражались в висловлюваннях, спрямованих на обмеження волевиявлення потерпілої та як наслідок викликали у потерпілої особи побоювання за свою безпеку та безпеку малолітнього сина, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Враховуючи вищевикладене, захисник ОСОБА_1 - Сінкевич А.О. просить постанову Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

31 жовтня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від захисника ОСОБА_2 - Татарченка К.В., відповідно до яких вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а постанова Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її захисника Сінкевича А.О., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення ОСОБА_2 та його захисника Татарченка К.В., які заперечити проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати, яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.

Згідно зі ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ №455108, 09 серпня 2022 року о 08-30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 вчинив сімейну сварку з дружиною ОСОБА_1 , в ході якої ображав останню нецензурною лайкою, штовхав, душив, погрожував фізичною розправою, тим, що не впустить в квартиру, вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.1).

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких вказано, що 09 серпня 2022 року приблизно о 08 годині 30 хвилин ОСОБА_2 вчинив домашню сварку в ході якої ображав нецензурною лайкою, штовхав, душив, погрожував, що не впустить додому, натравив проти неї дитину. Вказані дії відбулися в присутності дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2).

Також в матеріалах справи міститься рапорт інспектора СПДН ВП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві Сьоміна Сергія від 18 серпня 2022 року, відповідно до якого також було зазначено, що 10 серпня 2022 року нарядом поліції БЕРЕГ МГР 002 було отримано виклик від чергового по місту Києву «Київ-55» про домашнє насильство за адресою АДРЕСА_1 , а саме від ОСОБА_1 . Нарядом поліції було поміщено до кімнати кризового реагування 10 серпня 2022 року ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 (а.с.4).

В матеріалах справи також міститься терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №120043 від 09 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_2 строком на 01 день з 10 год. 20 хв. 09 серпня 2022 року та діє до 10 год. 20 хв. 10 серпня 2022 року (а.с.19).

Крім того, в матеріалах справи також міститься договір №89 від 10 серпня 2022 року про надання послуг короткострокового місця безпечного тимчасового цілодобового перебування і Кімнаті кризового реагування для осіб, що постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, укладений з ОСОБА_1 на термін з 10 серпня 2022 року по 20 серпня 2022 року (а.с.20-21).

Також ОСОБА_2 було надано свою характеристику з місця роботи КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий» Дарницького району Києва від 16 серпня 2022 року (а.с.29), а також характеристику від сусідів (а.с.30-33).

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілому ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Більше того, наслідків діяння ОСОБА_2 у виді можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого не зазначено і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Рішення ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року, Суд зазначив, що у випадку коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 погроз та образ відносно ОСОБА_1 , окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також, судом першої інстанції не встановлено й при апеляційному перегляді не виявлено, які конкретно погрози та образи висловлювались і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілої особи, або що могли завдати таку шкоду.

При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_2 - Татарченко К.В. заявляв клопотання про виклик та допит свідків, зокрема, інспекторів поліції, а також ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_2 та була присутня під час подій 09 серпня 2022 року, оскільки постійно проживає разом із сином та невісткою, проте у матеріалах справи відсутні пояснення ОСОБА_4 щодо інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять. При цьому пояснення ОСОБА_1 суперечать поясненням ОСОБА_2 , пояснень інших, незацікавлених осіб матеріали справи не містять при тому, що із пояснень сторін вбачається, що між ними існує спір щодо порядку участі батька та матері у вихованні дитини.

Відтак, враховуючи обставини справи, а також беручи до уваги, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та ухвалення нового судового рішення апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Обставини, що зазначені у рапорті працівника поліції Сергія Сьоміна викладені саме із слів ОСОБА_1 тому не можуть бути належним доказом у вказаній справі, оскільки працівник поліції не був безпосереднім учасником вказаних подій.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Сінкевичем А.О., слід залишити без задоволення.

Керуючись положеннями статті 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Сінкевичем Антоном Олеговичем, залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський