ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Сидорук Є.І., з участю захисника-адвоката Іовчик О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 300872 від 02.09.2022 рок, 02 вересня 2022 року о 00 год. 07 хв. в м. Рівне на перехресті вул. Міцкевича Соборна - В. Чорновола, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volvo S40 д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком на стан спяніння №792 від 02.09.2022 року, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Іовчик О.А. вину ОСОБА_1 не визнав, суду надала письмові пояснення, з яких слідує, що 02.09.2022 року під час керування автомобілем Volvo S40 днз НОМЕР_2 , він був неправомірно зупинений працівниками поліції на вул. Соборній в м. Рівне, та на їх пропозицію, погодився пройти освідування в медичному закладі. На місці зупинки транспортного засобу він відмовився пройти освідування із застосуванням технічного засобу, оскільки не довіряє газоаналізаторам. Ознаки сп`яніння, які зазначені в акті огляду поліцейським, а саме: порушення мови, порушення координації заперечує, що спростовується долученим до матеріалів відеозаписом.

В медичному закладі його огляд було проведено лише за допомогою технічного засобу, при цьому, біологоічне середовище, а саме: сеча, кров, слина в нього не відбирались. При оформленні протокоу про адміністративне правопорушення, його права, в тому числі право на захист йому роз`яснені не були. Спиртні напої він не вживав. Просив провадження в справі закрити .

Суд, заслухавши пояснення захисника-адвоката Іовчик ОА., оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суддя вважає, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліція згідно з покладеними на неї завданнями, серед іншого, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Пунктом 2 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 визначено: Національна поліція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а також передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у вказаному стані, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Питання огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, направлення водіїв для огляду на стан сп`яніння до медичного закладу, порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння регулюється: Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП); Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853, (далі за текстом Інструкція №1395); Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі за текстом Порядок №1103); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за №1413/27858 (далі за текстом Інструкція №1452/735).

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд приймає до уваги та погоджується з доводами захисту щодо порушення при процедурі проходження огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, права на захист, оскільки з досліджених судом наявні в матеріалах справи відеофайли з відображенням подій 02.09.2022 року за участі ОСОБА_1 , слідує, що при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння та при складанні протоколу, останньому не було роз`яснено та забезпечено реальне право на допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його права на захист і ставить під сумнів висновок про доведеність його вини, що свідчить про істотне порушення прав ОСОБА_1 за захист при складанні протоколу.

Вказане порушення не усувається посиланням у протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні данного протоколу.

Зазначене істотне порушення права ОСОБА_1 на захист дає підставу суду для визнання всіх здобутих працівниками поліції у справі даних та документів недопустимими доказами в силу концепції «плодів зіпсованого дерева».

Крім того, досліджений в сдуовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №300872 від 02.09.2022 року складний відносно ОСОБА_1 , суд констатує, як таки, що не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним, беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумнівів у суду.

Аналогічний підхід зазначений у постановах Рівненського апеляційного суду від 13.07.2022 та 28.10.2022 років та є застосовним по даній справі, оскільки на національному рівні, суд апеляційної інстанції є останньою інстанцію, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду, правильність встановлення фактичних обставин, оцінювати докази з точки зору їх достовірності.

(Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 27.08.2022р. по справі №334/5231/13-п, провадження №13-9зво22, п.25,26)

Також, такий підхід повністю відповідає рішенню Європейського суду з прав людини в справі «Воловік проти України» (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03 де судом вказано, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Працівниками поліції складено протокол за керування ОСОБА_1 у стані сп`яніння, однак із матеріалів справи про адмінправопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, а також в судовому засіданні таких доказів не здобуто, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами.

Зупинка водія поліцією «просто так» не є законною, тому всі подальші вимоги поліції до нього, зокрема й проходження огляду на стан сп`яніння, водій виконувати не зобов`язаний. Такого висновку дійшов Чернівецький апеляційний суд у рішенні 13 жовтня 2022 року по справі 718/1824/22.

Як було встановлено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Отже, на думку суду, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17.

Щодо огляду ОСОБА_1 в медичному закладі то суд враховує наступне:

Відповідно до п. 15 р. ІІІ Інструкції №1452/735 слідує, що «за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду».

Відповідно до п.16 вказаної інструкції, Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного … сп`яніння, видається на підставі акту медичного огляду.

Отже, із вказаного слідує, що встановлення діагнозу є результатом обов`язкових двох дій - огляду та лабораторних досліджень.

Як слідує із пунктів 21-24 вищевказаного Акту медичного огляду ОСОБА_1 №792 від 02.09.2022р., біологічні зразки у ОСОБА_1 для лабораторного дослідження, відповідно до п. 12-13 розд.ІІІ Інструкції №1452/735, не відбирались. Разом з тим, відповідно до п. 8 вказаної Інструкції, слідує, що метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан спяніння.

Вищевказані порушення є безумовною підставою для застосування наслідків, передбачених п.22 розд. ІІІ Інструкції №1452/735, в якому зазначено, що: «Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними».

Крім того, про обов`язковість проведення лабораторного дослідження, при освідуванні водія в медичному закладі, наголошено у правовому висновку Верховного Суду від 24.04.2020 року у справі №823/1022/16, який відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховується іншими судами.

Вказана позиція також застосована Рівненським апеляційний судом у постанові від 13.07.2022 року по справі №569/1068/22.

Крім того, в порушення вимог п.10 розд. ІІІ Інструкції №1452/735, в якому зазначено, що зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.

Порушення вказаних вимог, позбавляє водія реалізації своїх прав, передбачених п.14 Порядку №1103, а саме, що: «Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку»

Слід зазначити, що на сьогоднішній день законодавством не встановлений порядок оскарження вказаного висновку.

Разом з тим, в даній ситуації, слід враховувати правовий висновок Верховного Суду у справі №215/1448/17 від 18.10.2018р, з якого слідує, що Висновок медичного огляду підлягає спростуванню саме в справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, відсутність зразків біологічного середовища позбавляє особу реалізувати своє право на оскарження вказаного висновку, шляхом призначення відповідної експертизи, а порушення процедури проведення такого освідування, свідчить на користь висновку про недопустимість цього огляду, відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП та п.22 р. ІІІ Інструкції №1452/735.

Отже, вказаний в акті медичного огляду № 792 від 02.09.2022 року результат, відомості якого покладені в основу Висновку про результати медичного огляду від 02.09.2022 року - не є остаточним, оскільки не проведене лабораторне дослідження, а відповідно не може бути покладеним в основу доведеності факту перебування ОСОБА_1 в алкогольному сп`янінні , а є лише припущенням, що відповідно до ст. 62 Конституції України трактується на користь останнього.

При цьому, суд враховує, що ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Крім того, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутністю будь яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

(Правовий висновок Конституційного Суду України у своєму рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року).

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» заява №21037/05 від 17.06.2021р., п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» заява №29644/10 від 05.05.2015р.)

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12,2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини водія у вчинені ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діяї останнього.

На підставі викладеного і керуючись п.1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя