Справа № 755/7740/22 Головуючий в суді І інстанції Сазонова М.Г.
Провадження № 33/824/3768/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 2 листопада 2022 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 листопада 2022 року на ОСОБА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 15 серпня 2022 року об 11 год. 50 хв. в районі будинку № 15, розташованого на пр. Броварському у м. Києві, керував транспортним засобом «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей; різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор.

Не погоджуючись із даною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, не розуміючи наслідків відмови від проходження такого огляду, оскільки працівники поліції не пояснили йому цих наслідків.

Зазначає, що працівниками патрульної поліції було порушено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджену наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстровану в МЮ України 11 січня 2019 року за № 28/3299, оскільки із відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції не велась безперервна відео фіксація обставин вчинення, виявлення адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що працівниками поліції безпідставно не було доставлено ОСОБА_1 до медичного закладу з метою проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння у лікарні.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи через свого представника Морозова В.Ю. (а.с. 40).

12 грудня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик свідків, які зазначені у протоколі про адміністративні правопорушення та відкладення судового засідання з метою забезпечення в режимі відео конференції.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків апеляційний суду виходить із того, що ОСОБА_1 жодних доказів неможливості звернення до суду першої інстанції з відповідним клопотання суду не надав.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_2 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , який 15 серпня 2022 року об 11 год. 50 хв. в районі будинку № 15, розташованого на пр. Броварському у м. Києві, керував транспортним засобом «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей; різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 364923 від 15 серпня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 15 серпня 2022 року об 11 год. 50 хв. в районі будинку № 15, розташованого на пр. Броварському у м. Києві, керував транспортним засобом «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей; різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор. Крім того, в протоколі особисто ОСОБА_1 зазначено, що з протоколом він згоден, випив два літри пива напередодні, від проходження огляду відмовляється;

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 15 серпня 2022 року, де зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки сп`яніння: почервоніння очей; різкий запах алкоголю з порожнини рота;

- у зобов`язанні ОСОБА_1 не керувати транспортним засобом «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , протягом 24 годин;

- у рапорті інспектора взводу № 4 роти № 1 батальйону із забезпечення супроводження ДПП старшого лейтенанта поліції Мельничука В.;

- на відеозаписі з боді-камер працівників поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, продемонстрованому в судовому засіданні, де зафіксовано обставини спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , який в ході розмови не заперечує, що керував транспортним засобом, та допустив порушення Правил дорожнього руху. Під час спілкування працівники поліції зазначають, що у ОСОБА_1 наявний запах алкоголю, на що останній зізнається, що дійсно напередодні вживав пиво. На питання поліцейського про те, чи згодна особа пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» або у закладі охорони здоров`я, відповідає, що не буде, оскільки в цьому немає сенсу, він дійсно пив.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей, виявлені працівниками поліції 15 серпня 2022 року у ОСОБА_2 в розумінні п.2, 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 9 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, або за наявності заперечень особи в закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол підписаний особою, яка його склала та самим ОСОБА_2 .

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи про те, що ОСОБА_2 відмовився лише від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, однак не відмовлявся від огляду у закладі охорони здоров`я, спростовуються наявним у справі відеозаписом, на якому зафіксована пропозиція поліцейського пройти огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер» або у медичному закладі. При цьому із відеозапису вбачається, що поліцейський чітко роз`яснив ОСОБА_2 , що він може пройти огляд на стан сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі, а у випадку відмови пройти такий огляд у відношенні нього буде складено протокол про відмову. На пропозицію поліцейського пройти огляд ОСОБА_2 відповів, що не буде, оскільки в цьому немає сенсу, він дійсно пив (час 01:16:25). Також вказане відео спростовує твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, не розуміючи наслідків відмови від проходження такого огляду, оскільки працівники поліції не пояснили йому цих наслідків.

Доводи скарги про те, що працівниками поліції порушено процедуру застосування відеореєстраторів, оскільки не проводилась безперервна відеофіксація обставин виявленого правопорушення необґрунтовані.

По-перше, до матеріалів справи додано відеозапис, на якому відображаються події щодо зупинки автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , його поведінки та відмови від проходження огляду, чого цілком достатньо для прийняття рішення.

По-друге, ні Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 6 листопада 2015 року, ні Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 7 листопада 2015 року не містять приписів про обов`язкове долучення до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення повного відео з моменту зупинки.

Так згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 6 листопада 2015 року до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 7 листопада 2015 року, згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Поліцейським долучено до протоколу необхідні фрагменти відеофайлів, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

По-третє, посилання апелянта на непроведення поліцейським безперервної відеофіксації обставин виявленого правопорушення є лише здогадами апелянта, які не підтверджені належними доказами, зокрема матеріалами службової перевірки тощо. Приєднання фрагменту відеозапису, який підтверджує викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння ніяким чином не свідчить про відсутність безперервної відеофіксації, а лише свідчить про приєднання фрагменту такої відеофіксації.

Суд наголошує на тому, що на вимогу працівників поліції ОСОБА_2 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і або пройти огляд на місці, або у випадку незгоди із оглядом на місці пройти такий огляд у медичній установі. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, ОСОБА_2 не роз`яснювалися, чим порушено його право на захист, надумані та безпідставні. Такі доводи спростовуються відео з боді камери поліцейського, який підтверджує роз`яснення йому вказаних прав та повідомлення про розгляд справи у суді.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_2 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються, як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_2 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 листопада 2022 року є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана