ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2022 Справа №607/4916/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , працює слюсарем у фірмі «Галіт», розлучений, має 1 неповнолітню дитину,

за ч. 2 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №096834 від 13 квітня 2022 року, ОСОБА_1 11 квітня 2022 року, будучи особою, яка перебуває під адміністративним наглядом, та будучи 08 квітня 2021 року притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення ним 30 березня 2021 року правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, повторно порушив обмеження адміністративного нагляду, продовженого постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2021 року, зокрема о 23 год. 40 хв. був відсутній за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вини у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що на вході у його під`їзд встановлений домофон, однак безпосереднього у його квартирі встановленої трубки домофона немає, а працівники поліції в його двері не стукали, відтак він не міг знати про їхній прихід. В зазначені у протоколі дату та час перебував удома за місцем проживання.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено наявні у справі докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №096834 від 13 квітня 2022 року, зміст якого викладено вище;

-рапорт інспектора-чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гутман Є.П. від 12 квітня 2022 року, у якому зазначено, що 12 квітня 2022 року о 00 год. 09 хв. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що адмінпіднаглядний ОСОБА_1 12 квітня 2022 року о 00 год. 09 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній;

-пояснення ОСОБА_1 від 13 квітня 2022 року, у яких від пояснив, що 11 квітня 2022 року близько 23 год. 40 хв. він був удома та спав, а тому, не чув щоб працівники поліції телефонували до нього;

-постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2021 року (справа №607/2525/21), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним 03 лютого 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП;

-постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2021 року (справа №607/6128/21), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним 30 березня 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП;

-постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2021 року (справа №607/20660/21), якою щодо ОСОБА_1 продовжено адміністративний нагляд терміном на 6 місяців та накладено ряд обмежень, зокрема заборонено виходити з дому (квартири) по місцю проживання (реєстрації) в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. ранку наступного дня;

-відеозапис, який знаходиться на диску CD із назвою файлу «WhatsApp Video 2022-04-14 at 22.52.20», який був безпосередньо досліджений судом.

Будь-які інші докази в матеріалах справи відсутні.

Частиною 2 статті 187 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, а саме: 1) неявка за викликом органу Національної поліції у вказаний термін і ненадання усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду; 2) неповідомлення працівників Національної поліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця роботи чи проживання або про виїзд за межі району (міста) у службових справах; 3) порушення заборони виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу; 4) порушення заборони перебування у визначених місцях району (міста); 5) нереєстрація в органі Національної поліції, якщо ці дії вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що 11 квітня 2022 року о 23 год. 40 хв. ОСОБА_1 був відсутній за місцем свого проживання.

Так, на CD диску із назвою файлу «WhatsApp Video 2022-04-14 at 22.52.20» наявний відеозапис, ймовірно зроблений на мобільний пристрій, на якому працівники поліції повідомили, що 11 квітня 2022 року о 23 год. 40 хв. працівниками поліції було здійснено перевірку перебування ОСОБА_1 за місцем проживання та реєстрації, на телефонний дзвінок ОСОБА_1 не відповів (причому самого факту здійснення виклику на номер мобільного телефону ОСОБА_1 на відеозаписі немає), тому вони телефонували на встановлений на вхідних дверях під`їзду домофон. При натисканні квартири «180» було чутно звук, не характерний для встановленої у квартирі трубки домофону, а при набиранні у іншу квартиру, номер якої на відеозаписі не видно, на дзвінок ніхто не відповів, однак гудки йшли. Безпосередньо перевірку ОСОБА_1 за місцем його проживання у квартирі АДРЕСА_2 працівники поліції не здійснювали.

Наявний у матеріалах справи рапорт інспектора-чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гутман Є.П. від 12 квітня 2022 року не є доказом такої перевірки.

Крім того, рапорт це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції, а відтак, не може бути взятий судом до уваги як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Як у своїх з письмових поясненнях, так у наданих безпосередньо у судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що 11 квітня 2022 року близько 23 год. 40 хв. він був удома за місцем свого проживання.

Докази на спростування зазначеного у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 187, 247, 280, 283, 284, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяН. М. Сташків