Номер провадження: 33/813/667/22
Номер справи місцевого суду: 521/4914/22
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 481 МК України,

встановив:

09.02.2022 Держмитслужбою України складений протокол про порушення ОСОБА_3 ч.6ст.481 МК України, який 07.01.2021 завіз на митну територію України автомобіль марки «Volkswagen Transporter», р/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , країна реєстрації МD (Молдова), через пункт пропуску «Старокозаче-Тудора» в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» до 07.01.2022, однак своєчасно не вивіз його за межі митного кордону України та перевищив строк тимчасового ввезення, встановлений ст. 380 МК України, більше ніж на тридцять діб.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2022 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.6 ст.481 МК України, конфісковано належний йому автомобіль марки «Volkswagen Transporter», р/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , країна реєстрації MD (Молдова) зі стягненням судового збору в дохід держави в розмірі 496,20 грн.

ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, закрити провадження у справі. У скарзі посилається на те, що не оспорює перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України більше ніж на тридцять діб (а саме 32 доби) та вчинення порушення митних правил, передбачене ч. 6 ст. 481 МК України. Однак він навмисно не намагався порушити митні правила та пропустив строк тільки на 2 доби з поважних причин. Він не звертався до митного органу з повідомленням про неможливість вивезти транспортний засіб з території України у визначений строк через дію обставин непереборної сили, а саме карантину. Апелянт по справі пропустив 2-х денний строк виїзду за межі митної території з поважних причин, а саме проведення процедури 1-ї вакцинації, що призвело до хвороби ОРВІ та закінчення вакцинації (2-га вакцина). У зв`язку з вищевикладеним у апелянта була дійсна об`єктивна неможливість виконання особою покладених на неї обов`язків з вивезення транспортного засобу у визначений законом строк. Крім того, особа пропустила строк на 2 дні і у ситуації, що склалася, позбавлення майна не є виправданим, «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини, на що неодноразово в своїх рішеннях наголошує Європейський суд з прав людини, має бути дотриманий, винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного.

Згідно ч. 6 ст. 380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог Митного кодексу України, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Порушення правила тягне відповідальність, передбачену ч.6ст.481 МК України штраф в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію транспортних засобів.

Не оспорюється ОСОБА_3 , що 09.02.2022 о 20 годині 06 хвилині в зону митного контролю, міжнародного автомобільного пункту пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» відділу митного оформлення № 1 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці, в напрямку виїзд з Україну по смузі руху «Зелений коридор» в`їхав легковий автомобіль, «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», р/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , країна реєстрації MD (Молдова), в якості водія в ньому слідував громадянин Молдови ОСОБА_4 .

Під час здійснення митного контролю встановлено, що відповідно до інформації з розділу АСМО ПІК «Автотранспортні засоби» «облік транспортних засобів в пункті пропуску для автомобільного сполучення» гр. Hitruhin Iurie завіз 07.01.2021 на митну територію України автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», країна реєстрації MD (Молдова), через пункт пропуску «Старокозаче-Тудора» в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року», тобто, до 07.01.2022. Інформація щодо вивезення за межі митної території України даного транспортного засобу особистого користування (легкового автомобіля) на момент складання протоколу та документи щодо продовження терміну доставки транспортного засобу внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, чи внаслідок протиправних дій третіх осіб, накладення арешту або вилучення зазначеного транспортного засобу особою відсутні, в будь - яку митницю щодо продовження терміну доставки ОСОБА_5 не звертався.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Щодо доводів про наявність обставин непереборної сили, які виключають можливість притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до ч.1ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Зміст Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19)» № 530-ІХ від 17.03.2020, та постанови Кабінету Міністрів України, якими в різні часи запроваджені карантинні заходи, не містять норм про те, що такі були об`єктивною перешкодою для вільного залишення території України у період, починаючи з 07.01.2022, коли ОСОБА_5 мав вивезти автомобіль, і до 09.02.2022. Так само постановою Парламенту Республіки Молдова № 55 від 17.03.2020 на всій території Республіка Молдова з 17.03.2020 по 15.05.2020 введено надзвичайний стан, який надалі продовжувався на різних територіях країни, але у зазначений період про наявність перешкод для перетину кордону не визначено.

Таким чином, у період, в який автомобіль мав бути вивезений з території України, та станом на час виявлення правопорушення 09.02.2022, виїзд з України не був обмежений, а відсутність вакцинації не була перешкодою для в`їзду на територію Республіки Молдови, тому карантинні заходи на митній території країн самі по собі не можуть вважатися обставинами непереборної сили, на які посилається апелянт.

ОСОБА_5 з метою дотримання рекомендацій, пов`язаних з запобіганням хвороби зробив вакцинацію в два етапи - 17.01.2022 та 08.02.2022, і одразу ж на наступний день після 2 дози вакцини виїжджав з території України. У період з 24.01.2022 по 01.02.2022 хворів.

Проте факт вакцинації не може вважатися обставиною непереборної сили, оскільки час її здійснення особа обирає сама, а відомості про мінімальні та максимальні строки між етапами вакцинації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №797 від 28.07.2021 «Про внесення змін у додаток до Порядку формування та використання сертифіката, що підтверджує вакцинацію від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, негативний результат тестування або одужання особи від зазначеної хвороби» свідчать про існування можливості провести другу дозу у строк до 180 днів, що свідчить про відсутність ознак непереборності обставин, на які посилається апелянт. Інших доказів про об`єктивність унеможливлення зробити другу дозу вакцини пізніше з тим, щоб вивезти автомобіль вчасно не надано.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 неодноразово в`їжджав та виїжджав з країни, то не міг не усвідомлювати обов`язок своєчасного вивозу автомобіля та наслідки пропуску строку, відтак мав діяти обачливо та з врахуванням ймовірних наслідків від вчинених дій.

Враховуючи те, що саме посилання на ч.1ст.460 МК України обрано як підставу для звільнення від відповідальності, а суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, то наведені обставини за таких встановлених фактів не можуть вважатися підставою для звільнення від відповідальності.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції справедливого балансу і безпідставність конфіскації майна.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (абзац перший); проте попередні положення жодним чином не обмежують права держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за потрібне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (абзац другий).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі „Садоха проти України від 11 липня 2019 року (заява № 77508/11) на основі своїх попередніх рішень та сформульованих у них позицій зазначив, що:

- „захід у вигляді конфіскації, навіть якщо він має на увазі позбавлення майна, підпадає під сферу дії другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якого державі дозволено здійснювати контроль за користуванням власності для забезпечення сплати штрафів (§ 23);

- „іншим питанням, яке стояло перед Судом, є те, чи втручанням у право власності досягнуто потрібний справедливий баланс між захистом цього права та вимогами загального інтересу, з огляду на простір оцінювання, що його залишено державі в цій сфері. Потрібного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено „індивідуальний та надмірний тягар (§ 27);

- „адміністративне правопорушення, у вчиненні якого заявника було визнано винним, полягало у недекларуванні ним суми готівки, яку він перевозив через митний кордон. У зв`язку з цим слід зазначити, що, дійсно, як вказав заявник, вивезення іноземної валюти з території України не було незаконним відповідно до українського законодавства. Дозволялося не лише вивезення валюти, але й сума, яка могла бути законно перерахована або, як у цій справі, фізично перевезена через митний кордон у випадку декларування, в принципі, не була обмежена на момент подій. … Ці елементи відрізняють цю справу від деяких інших, в яких конфіскація застосовувалася до товарів, ввезення яких було заборонено, або до транспортних засобів, які використовувалися для перевезення заборонених речовин чи торгівлі людьми (§ 28);

- „щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності порушення, а санкція, що застосовується, - тяжкості правопорушення (§ 31);

- „стягнення у вигляді конфіскації не було спрямовано на відшкодування матеріальної шкоди - оскільки держава не зазнала жодних збитків унаслідок того, що заявник не задекларував кошти - а за своїм призначенням мало попереджувальний та каральний характер (§ 32).

Таким чином, для прав і свобод особи шкода від конфіскації не повинна бути надмірною, що є необхідною умовою збереження справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи.

З довідки про ціну транспортного засобу від 18.02.2022 видно, що рівень цін на аналогічний автомобіль складає 00 грн (а.с.22), інші докази вартості майна у справі відсутні. ОСОБА_4 посилався на відсутність постійного заробітку, використання автомобіля для виконання випадкових робіт з метою заробітку. Докази про існування офіційного доходу відсутні.

Виходячи з цього, застосування санкції в вигляді конфіскації майна, є більш суворим порівняно з штрафом в розмірі 170000 грн, та позбавляє особу засобу пересування при тому, що апелянт є громадянином іншої країни та потребує на періодичний виїзд.

ОСОБА_4 вчинив правопорушення вперше, не мав наміру продовжувати порушення терміну перебування транспортного засобу на території країни без сплати митних платежів, якби своєчасно повідомив митні органи про існування особистих причин мав право на відтермінування часу вивозу автомобіля, а строк, який перевищив термін перебування на території України, не є значним.

Враховуючи такі обставини, слід погодитися з тим, що застосування санкції у вигляді конфіскації майна не відповідає критеріям верховенства права, та є надмірним тягарем для ОСОБА_1 .

Разом із тим штраф в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде достатнім для досягнення стримуючого та карального ефекту з метою запобігання майбутнім порушенням вимоги щодо своєчасного вивезення транспортного засобу.

Оскільки в порушення вимог ст.277-2 КУпАП суд першої інстанції розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 без повідомлення про час та місце її розгляду, то позбавив його права надати пояснення та навести доводи на захист, чим порушив право на справедливий судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на таке, надання доказів на стадії апеляційного перегляду справи обумовлено поважними причинами, тому вони підлягають врахуванню та оцінці судом апеляційної інстанції.

Оскільки застосовуючи стягнення в вигляді конфіскації, суд правила Конвенції не застосував, повно та всебічно обставини справи не з`ясував, то в частині виду стягнення постанова суду підлягає зміні шляхом застосування штрафу, а вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №473/50000/22 від 09.02.2022 автомобіль марки «Volkswagen Transporter», р/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 підлягає поверненню власнику ОСОБА_7 ( ОСОБА_2 ).

Повернення автомобіля не звільняє ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від обов"язку виконання вимог щодо його вивезення за межі митної території України, якщо він не матиме наміру його оформлення для вільного обігу у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2022 року змінити в частині виду стягнення та накласти стягнення - штраф у розмірі десять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170000 гривень.

Автомобіль марки «Volkswagen Transporter», р/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , країна реєстрації MD (Молдова), повернути ОСОБА_7 ( ОСОБА_2 ) (протокол про порушення митних правил №473/50000/22).

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Є. С. Сєвєрова