справа № 758/6426/22 головуючий у суді І інстанції Ікорська Є.С.
провадження № 33/824/2757/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Харченком Сергієм Вікторовичем, на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через захисника - адвоката Харченка Сергія Вікторовича, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. Наголошує, що відео, додане до матеріалів справи, також не містить факту керування ОСОБА_1 автомобілем. Вказує, що матеріали справи не містять постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДД. Апелянт переконаний, що матеріали справи не містять пояснень свідків та/або відео, що підтверджують факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 . Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся. На думку апелянта, формулювання звинувачення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення, є нечітким та незрозумілим. Також посилається на те, що відповідальність за керування автомобілем з ознаками сп`яніння законодавством не встановлено. Окрім того, вказує, що оскільки в протоколі не сформульовано, який огляд та в який спосіб має пройти ОСОБА_1 на вимогу поліцейського, апелянт не мав можливості надати однозначну відповідь погоджується чи відмовляється. Апелянт вважає, що працівники поліції своїми діями схиляли ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, що підтверджується доданим відео. Зважаючи на викладене, апелянт переконаний, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , є безпідставним та незаконним. Наголошує, що працівником поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим такий огляд вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини ОСОБА_1 . Апелянт також вказує, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення жодної ознаки наркотичного сп`яніння в ОСОБА_1 виявлено не було. Окрім того, на відео, долученому до матеріалів справи, також відсутні ознаки наркотичного сп`яніння. Апелянт наголошує, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та не роз`яснили, в чому саме він обвинувачується та яка відповідальність настає у відповідності до статті 130 КУпАП, а також не дали змоги скористатися юридичною допомогою. Зазначає, що, враховуючи початок комендантської години, ОСОБА_1 поцікавився в працівника поліції про те, як він повернеться додому. Але працівник поліції відповів, що це відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Також вказує, що працівники поліції, з порушенням вимог ст.ст.265-2 та 266 КУпАП, не здійснили тимчасове затримання керованого ним транспортного засобу, не відсторонили його від керування цим транспортним засобом та дозволили йому продовжувати управляти автомобілем.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`яилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Згідно оскаржуваної постанови 24.05.2022 року о 23:00 год. за адресою вул. Набережно-Лугова, 1, м. Київ, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, нетипова блідість шкіри, афективна нестійкість, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд першої істанції, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Апелянт зазначав про те, що матеріали справи та відео, додане до матеріалів справи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції.

Однак, як вбачається з відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року, працівник поліції під час фіксації процедури огляду особи на стан наркотичного сп`яніння оголосив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому ОСОБА_1 даного факту керування транспортним засобом не заперечував ні під час відеофіксації працівником поліції, ні під час надання письмових пояснень в протоколі про адміністративне правопорушення. Жодних зауважень до правильності оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року чи невідповідності викладеного в ньому змісту про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , надано не було. Дії працівників поліції у визначеному законом порядку ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Також додатково апеляційний суд зазначає та бере до уваги, що в своїх доводах апелянт, зокрема, посилається і на порушення працівниками поліції вимог ст.ст. 265-2 та 266 КУпАП, а саме: не здійснення тимчасового затримання керованого ОСОБА_1 транспортного засобу та не відсторонення ОСОБА_1 від керування цим транспортним засобом та надання дозволу йому продовжувати управляти автомобілем.

Зазначений зміст апеляційної скарги є суперечливим щодо доводу апелянта про відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 .

А відтак, апеляційний суд відхиляє вказаний довід апелянта, як такий, що за даних обставин та наявних в матеріалах справи доказів, не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, щодо доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДД та пояснень свідків та/або відео, що підтверджують факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає про таке.

З відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року, вбачається, що поліцейським, окрім ознайомлення водія ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року, складеного за ч.1 ст. 130 КУпАП, було також ознайомлено з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення Правил дорожнього руху, а саме: пункту 8.7.3. (є), що ОСОБА_1 на відеозаписі також не заперечувалося. Окрім того, з відеозапису вбачається, що водій навпаки запитав у поліцейського порядок сплати штрафу, передбаченого даною постановою.

А тому такий довід апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказане спростовується відеозаписом з нагрудної камери №472290 (а.с.3).

Також, апеляційний суд критично оцінює посилання апелянта на те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся та про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння.

Так, як вбачається з відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року, працівником поліції було зазначено, що він вбачає у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Натомість, ОСОБА_1 , відповів що в разі надання згоди на такий огляд в медичному закладі не зможе потрапити додому, оскільки діє комендантська година. Поліцейський пояснив, що водій зможе потрапити додому вже з медичного закладу. Після повторної пропозиції працівника поліції водієві проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 відповів, що він би поїхав, як би не діяла комендантська година. Працівник поліції запитав, чи правильно він зрозумів дану відповідь водія, а саме, що останній відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у зв`язку з тим, що не зможе потрапити додому під час комендантської години. На вказане питання ОСОБА_1 відповів: «так» (а.с.3).

Також вказаним відеозаписом спростовуються й посилання апелянта на несформульованість в протоколі, який огляд та в який спосіб має пройти ОСОБА_1 на вимогу поліцейського, внаслідок чого апелянт не мав можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Так, з відеозапису вбачається, що поліцейським було чітко озвучено водієві підстави та спосіб проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Окрім того, обґрунтування ОСОБА_1 причини відмови від проходження такого огляду, а саме: неможливість потрапити додому у зв`язку з комендантською годиною, свідчить про розуміння апелянтом способу проходження такого огляду.

Відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 у письмових поясненнях особисто зазначив, що відмовляється у зв`язку з настанням комендантської години та неможливістю доїхати додому (а.с.1).

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд, погоджуючись з висновкам суду першої інстанції, вважає, що матеріалами справи, а саме: поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення, наданими ним безпосередньо в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року (а.с.1) та відеозаписом з боді-камери № 472290 (а.с.3), зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на нечіткість та незрозумілість формулювання звинувачення, що викладене в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року (а.с.1) чітко зазначено ознаки наркотичного сп`яніння, які були підставою для поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, а також зазначено суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Тому даний довід апелянта апеляційний суд оцінює критично та вважає позицію сторони захисту з метою уникнення відповідальності.

Обґрунтовуючи підстави для закриття провадження в даній справі, апелянт, зокрема, посилався й на те, що відповідальність за керування автомобілем з ознаками сп`яніння законодавством не встановлено.

Згідно з положеннями ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно з п.6 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність слід розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

<…> Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци 2, 3 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

У п.6 ч.1 ст.247 КУпАП йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак, у результаті внесення змін Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 01 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КУпАП, була посилена, ці діяння підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність події - скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, що свідчить про відсутність підстав для застосування положень п.6 ч.1 ст.247 КУпАП.

Таким чином, з урахуванням положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КУпАП, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17 червня 2020 року № 720-ІХ внесено зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ, зокрема, виключено ст.286-1 з КК України та повернуто колишню редакцію ст.130 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння. Особи, які вчинили такі правопорушення, у відповідності до ч.1 ст.8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення.

А відтак, апеляційний суд відхиляє даний довід апелянта як такий, що не є підставою для закриття провадження в справі.

З доводом апелянта про схиляння працівниками поліції своїми діями ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, що підтверджується доданим відео, апеляційний суд не погоджується зважаючи на таке. З відеозапису, доданого до матеріалів справи не вбачається, що з боку працівників поліції мав місце вплив на ОСОБА_1 та схиляння його до вчинення адміністративного правопорушення, оскільки в дійсності, останній одразу зазначив, що не може проїхати до медичного закладу, обґрунтовуючи це комендантською годиною, а поліцейський лише роз`яснив, що такі дії водія будуть розцінені як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції порушили порядок проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки не пропонували йому пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи таке.

У пункті 4 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції N 1452/735 від 09.11.2015 року зазначено ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або не природна блідість.

Пунктом 7 зазначеної Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Згідно з п. 12 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в медичних закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення лабораторного дослідження біоматеріалу.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 068806 від 24 травня 2022 року (а.с.1) та відеозапису з нагрудної бодікамери №472290 (а.с.3) вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, які передбачені в пункті 4 розділу I Інструкції N 1452/735 від 09.11.2015 року (зіниці очей не реагують на світло, нетипова блідість шкіри, афективна нестійкість), однак провести такий огляд за допомогою лабораторного дослідження біоматеріалу на місці неможливо, тому працівники поліції обґрунтовано пропонували йому пройти такий огляд у медичному закладі в лікаря-нарколога.

Окрім того, доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи направлення на огляд у лікаря-нарколога, яка, на його думку свідчить про не направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння апеляційний суд оцінює критично.

Так, закон оперує правовими категоріями «відмова від огляду» та «незгода (на застосування спеціального технічного засобу або з його результатами)», які є різними видами вольових актів та тягнуть різні правові наслідки.

Судом вже було зазначено, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в медичних закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення лабораторного дослідження біоматеріалу.

У даній справі жоден з наявних в матеріалах справи доказів не містить даних, що водій ОСОБА_1 висловлював саме згоду на огляд на стан наркотичного сп`яніння, що потягло б за собою обов`язок поліцейського доставити водія до закладу охорони здоров`я для такого огляду.

Всі досліджені докази вказують, що водій відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в цілому.

За таких обставин, складення працівником поліції письмового направлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 було недоцільним, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась від проходження такого огляду на стан сп`яніння взагалі, а не під час прямування в медичний заклад або у його приміщенні.

Таким чином, у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, а посилання водія та його захисника на порушення такого порядку є безпідставними.

Апелянт, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що працівники поліції не роз`яснили йому наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та не роз`яснили, в чому саме він обвинувачується та яка відповідальність настає у відповідності до статті 130 КУпАП, а також не дали змоги скористатися юридичною допомогою.

З цього приводу варто зазначити таке.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово та чітко пояснили, що вбачають у водія ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд у медичному закладі.

Крім того, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився.

Разом з тим, ОСОБА_1 не заявляв клопотання про надання йому правової допомоги чи необхідність отримання юридичних послуг.

Тому суд доходить висновку про дотримання права на захист ОСОБА_1 та усвідомлення ним суті інкримінованого йому діяння.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, що могли стати підставою не виконувати ОСОБА_1 законних вимог поліції про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Всі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

Також апеляційний суд критично розцінює такий довід, як не здійснення тимчасового затримання керованого ОСОБА_1 транспортного засобу та не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, оскільки такий довід не є підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності чи скасування судового рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо особи, фактичних обставин справи, нормативного акту, що передбачає відповідальність, та інших даних.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496 гривень 20 копійок - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Харченком Сергієм Вікторовичем - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Березовенко