КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1802/2022 Доповідач-суддя Матвієнко Ю.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 496 грн. 20 коп.

Судом встановлено, що 03.12.2021 року о 20 годині 10 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Chevrolet Aveo", номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Кільцева дорога - Жмеринська в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому порядку, за допомогою газоаналізатора алкотестер «Драгер» (результат огляду 2,02 проміле алкоголю), чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що постанова є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що суддею першої інстанції було притягнуто до адміністративної відповідальності особу, яка не керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння і дана обставина судом взагалі не розглядалась. Апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений працівниками патрульної поліції з порушеннями ЗУ «Про Національну поліцію» та Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». При цьому, ОСОБА_1 працівники поліції під час дорожнього руху та керування автомобілем не зупиняли, події в матеріалах справи і протоколі перекручені, хід їх документування сфальсифіковано. Судом першої інстанції не надано належної оцінки цим фактам і обставинам. Час зупинки транспортного засобу вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення та у рапорті, а саме «20:10», не відповідає дійсності. На момент складання протоколу ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та знаходився на проїжджій частині дороги на ділянці автодороги вул. Кільцева дорога - Жмеринська, тобто на час спілкування з поліцейськими не був учасником дорожнього руху. Вказані факти підтверджуються відеозаписом, який наданий у якості доказу по справі. Дане відео триває 17 секунд з «20:03:27» по «20:03:44» та спростовує версію поліцейського щодо наявної зупинки транспортного засобу.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається також на те, що працівниками поліції було виявлено саме факт ДТП, а тому в першу чергу вони повинні були документувати саме ці обставини та у разі необхідності провести огляд на стан сп`яніння всіх учасників даної ДТП.

Також апелянт у апеляційній скарзі посилається на те, що до матеріалів справи не долучено безперервного відеозапису з нагрудної камери працівника поліції.

Крім того, у ОСОБА_1 не встановлювались ознаки алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом, у фабулі якого не зазначено виявлених ознак алкогольного сп`яніння. Ознаки алкогольного сп`яніння, хоч і вказані в двох інших документах, наданих суду, суттєво відрізняються, що також підтверджує те, що такі ознаки у апелянта виявлені не були.

В акті огляду на стан алкогольного сп'яніння вказано «запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, не чітке мовлення», в той час як в рапорті працівника поліції вже зазначено інші ознаки, а саме «різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння пальців рук». На думку ОСОБА_1 це свідчить про упередженість в діях працівників поліції щодо нього в даному правопорушенні.

Крім того, працівник поліції спочатку запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп'яніння у лікаря-нарколога або на місці за допомогою приладу «Драгер». Однак відповідно до наказу МОЗ/МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року спочатку такий огляд проводиться поліцейським на місці виявлення правопорушення за допомогою газоаналізатора «Драгер».

Рапорт щодо обставин виявлення та документування правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доданий до матеріалів справи у якості доказу, не відповідає реальним подіям, їх послідовності, внаслідок чого є недопустимими доказом у справі.

Також апелянт у скарзі зазначив, що суд першої інстанції для з`ясування всіх обставин справи не допитав в судовому засіданні працівників поліції, що суттєво вплинуло на встановлення істини по справі.

Вищенаведене у своїй сукупності є підставою для висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена належними та допустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Данильченка І.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, зібраними у справі доказами є: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 011630 від 03.12.2021 року (а.с.1); результат тесту, отриманий о 20-32 03.12.2021 року (а.с.3); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.7); рапорт працівника поліції (а.с.5).

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так само за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, диспозицією ч. 1 статті 130 КУпАП охоплюються одразу три склади адміністративного правопорушення: по-перше, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Кожен склад складає окреме правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп`яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності).

Згідно п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Відповідно до матеріалів справи, відеозапису з нагрудної камери поліцейського та пояснень ОСОБА_1 встановлено, що 03.12.2021 року ОСОБА_1 рухався у другій смузі по Кільцевій дорозі, у третій смузі з лівої сторони від нього рухався вантажний автомобіль, який створив йому аварійну ситуацію і поїхав з місця події, не зупинившись. Вважаючи такі дії водія вантажного автомобіля протиправними, він вирішив вказаного водія наздогнати. Прискорився і змусив водія зупинитися. Під час розмови з водієм, через 5 хвилин до них під`їхав екіпаж патрульної поліції. В ході розмови поліцейських з ОСОБА_1 , вони почули від нього запах алкоголю. Інспектор поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та роз`яснив порядок його проходження, на що останній погодився. Після цього, ОСОБА_1 зазначив, що «я їхав додому спати» та просив поліцейських відпустити його. Працівник поліції у встановленому порядку надав прилад «Drager Alcotest 6820» ОСОБА_1 для проходження тесту. Також, з відеозапису чітко вбачається, що водію неодноразово роз`яснювався порядок проходження огляду на механічному газоаналізаторі, було ознайомлено з результатами тестування та роз`яснено його права. ОСОБА_1 погодився з встановленим результатом свого огляду, що також підтверджується відеозаписом. Заперечення щодо результату огляду та самої процедури від ОСОБА_1 не надходили, на пропозицію поліцейських ознайомитись з протоколом про адміністративне правопорушення останній відмовився.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 011630 від 03.12.2021 року, складеним та підписаним уповноваженою на це особою (а.с.1);

- результатом тесту, отриманим о 20-32 03.12.2021 року, згідно якого у повітрі, видихнутому ОСОБА_1 , рівень алкоголю становить 2.02 проміле (а.с.3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», який показав результат - 2.02 проміле (а.с.4);

- диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, при перегляді якого підтверджується та обставина, що при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці було встановлено, що ОСОБА_1 03.12.2021 року керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки у повітрі, видихнутому ним, рівень алкоголю становив 2.02 проміле. При цьому з результатами тесту ОСОБА_1 погодився, відповівши «Да» на питання працівника патрульної поліції «З результатом згодні?» (а.с.7);

- рапортом працівника патрульної поліції про обставини даної події (а.с.5).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. У протоколі ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Згідно п.п. а п. 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03 грудня 2021 року керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння по вул. Кільцева дорога-Жмеринська в м. Києві, що встановлено на місці в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів.

Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності (п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103).

Зважаючи на те, що в результаті огляду було встановлено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 погодився з результатами такого огляду, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.п. а п. 2.9 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не зупиняли працівники патрульної поліції під час керування ним транспортним засобом, не спростовують обгрунтованості висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина підтверджується результатом тесту та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського та наявних у справі пояснень ОСОБА_1 , факт керування ним транспортним засобом марки "Chevrolet Aveo", номерний знак НОМЕР_1 , ним самимне заперечувався.

Не беруться до уваги і доводи скарги про порушення поліцейським порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки ці доводи скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського з якого вбачається, що огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820» зі згоди ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_1 з результатами огляду погодився та перебування у стані алкогольного спяніння не заперечував, при складанні протоколу щодо нього зауважень з приводу допущених порушень порядку огляду не висловив і в подальшому зі скаргами на дії поліцейських при оформленні протоколу не звертався.

Необгрунтованими є і доводи скарги про невстановлення ознак алкогольного сп'яніння, оскільки наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги про огляд, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу певного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи не долучено безперервного відеозапису з нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, виходячи з наступного.

Ні Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року, ні Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, не містять приписів про обов`язкове долучення до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення відео з бодікамери поліцейського, в тому числі повного відео з моменту зупинки.

Так, згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015року, згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Отже, долучення працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення фрагментів відео з відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) носить ініціативний характер і посилання апелянта на наявність такого обов`язку необґрунтовані.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, порушень вищезазначених Інструкції, Порядку та вимог ст. 266 КУпАП допущено не було. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій тощо) апеляційному суду не надано.

Доводи скарги про відсутність події адміністративного правопорушення у зв`язку із невідповідністю часу вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначеного у протоколі: «20 год. 10 хв. 03.12.2021 року» із часом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП , зазначеного у постанові серії ЕАО №5106168: «20 год. 50 хв. 03.12.2021 року», жодним чином не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами, та може свідчити виключно про помилку, допущену інспектором патрульної поліції при складанні ним постанови серії ЕАО №5106168 (а.с.6) в частині зазначення у ній часу вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби).

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянта з оскаржуваною постановою.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 та його адвоката з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах Серявін та інші проти України, Трофимчук проти України, Проніна проти України). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О. Матвієнко