ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/423/22 Справа № 173/172/22 Суддя у 1-й інстанції - Бурхан С. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Позднякова В.Г. на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн.,

за участю:

захисника Позднякова В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року водій ОСОБА_1 02 січня 2022 року о 15.50 год. на вул.Петропавлівській с.Мишурин Ріг Дніпропетровської області керував транспортним засобом MUSSTANG MT125-2, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. На законну вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору "Драгер" та пройти такий огляд у медичному закладі водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та провадження закрити.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що отримав копію оскаржуваної постанови 10 лютого 2022 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що працівниками поліції були порушення права ОСОБА_1 , а саме ч. 4 ст. 256 КУпАП. Зазначає, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , належним чином не повідомленого про дату та час розгляду справи. Вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та в момент зупинки останнього працівниками поліції був зупинений біля будинку. Вважає, що письмові показання свідків є неналежними доказами, оскільки написані однією особою, є однаковими за змістом, при цьому пояснення ОСОБА_2 останнім не підписані, а також свідки не були допитані судом. Зазначає, що акт огляду на стан сп`яніння не є допустимим доказом, оскільки останній не складається у випадку відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння. Вважає, що пояснення ОСОБА_1 також не можуть бути доказом винуватості останнього, оскільки отримані з порушенням його прав. Зазначає, що відеозапис з бодікамери працівника поліції не може бути повноцінним доказом через порушення його оформлення, проте несе інформаційний характер щодо подій, які відбулись фактично.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку захисника, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 02 лютого 2022 року за відсутності учасників справи. З матеріалів вбачається, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 10 лютого 2022 року, апеляційна скарга подана 14 лютого 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувана постанова винесена за відсутності учасників справи та копію оскаржуваної постанови захисник отримав 10 лютого 2022 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказані вимоги закону судом були виконані належним чином.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 було під особистий підпис у протоколі про адміністративне правопорушення повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, суд першої інстанції також здійснював виклик ОСОБА_1 у судове засідання шляхом направлення СМС-повісток на вказаний ним номер телефону, що підтверджується довідками про доставку СМС-повістки.

Однак останній, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, у судові засідання не з`являвся, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надавав та про поважність причин своїх неявок суд не повідомляв, у зв`язку з чим суд першої інстанції з урахуванням ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності останнього.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, є необгрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року, з якого слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, в п. 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи, та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу "Драгер"; поясненнями ОСОБА_1 , наданими працівникам поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення; відеозаписом з бодікамери поліцейського, а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та в момент зупинки останнього працівниками поліції був зупинений біля будинку, спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з бодікамери поліцейського, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не заперечував факт керування транспортним засобом, знаходився біля нього, при цьому будь-яких інших осіб біля транспортного засобу не було. Крім того, в матеріалах справи наявна постанова серії БАБ №031922 та рапорт поліцейського, якими також підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції через порушення останнім вимог ПДР України.

Не заслуговують на увагу посилання захисника на порушення працівниками поліції вимог ч. 4 ст. 256 КУпАП та визнання недопустимими його пояснень, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення та письмових пояснень ОСОБА_1 , заповнених ним власноручно, останній був ознайомлений зі своїми права, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

При цьому в матеріалах справи відсутні та захисником під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту введення працівниками поліції ОСОБА_1 в оману, змушування надати неправдиві свідчення чи вмовин визнати свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується тверджень захисника про те, що акт огляду на стан сп`яніння не є допустимим доказом, оскільки останній не складається у випадку відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння, слід зазначити, що положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, дійсно не передбачено складання вказаного акту у випадку відмови особи від проходження такого огляду, однак його складання не є порушенням процедури проведення огляду на стан сп`яніння та підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Всупереч доводам захисника долучений до матеріалів справи відеозапис з бодікамери поліцейського відповідає вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, а надання до суду акту вилучення відеофайлів з технічного засобу, на який було здійснено відеозапис, вимогами вказаної інструкції та КУпАП не передбачено.

Не заслуговують на увагу і посилання захисника на невідповідність письмових пояснень свідків вимогам КУпАП, оскільки положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, та КУпАП будь-яких вимог щодо шаблону чи бланку надання пояснень свідками не передбачено.

Разом з тим суд апеляційної інстанції погоджується з доводами захисника про те, що письмові пояснення свідків не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки як вірно зазначив в апеляційній скарзі захисник, вказані свідки у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Однак, сукупність інших наявних у матеріалах справи доказів в повній мірі підтверджують факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм було надано відповідну оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції, та оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Позднякову В.Г. строк на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Позднякова В.Г. - залишити без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот