Справа № 303/2939/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
06.10.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Калинича І.І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Згідно з постановою, 04.03.2021, о 08 год 05 хв, у м. Мукачево, по вул. Пархоменко, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю, почервоніння обличчя). Від проходження освідчення для визначення ступеня алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» та в Мукачівській ЦРЛ відмовився на місці зупинки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено через поважні причини. Зазначає, що місцевий суд розглянув справу без його участі, про дату, час та місце судового розгляду суд першої інстанції апелянта не повідомив, про оскаржувану постанову ОСОБА_1 дізнався з публічного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень. Водночас постанову суду вважає незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я апелянт заперечує, при цьому зазначає, що відмовився проходити освідування на місці зупинки транспортного засобу, однак, поліцейські не направили та не пропонували йому пройти огляд у медичному закладі. Стверджує, що алкогольні напої не вживав, відтак одразу після оформлення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, через півгодини, самостійно звернувся до Мукачівської ЦРЛ та пройшов освідування. Звертає увагу на те, що протоколом №140 медичного огляду підтверджується, що водій ОСОБА_1 був тверезий. Між тим, апелянт стверджує, що у порушення вимог п. 8 Порядку направлення, у протоколі не зафіксовано суть правопорушення, немає опису діяння. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення слід визнати слушними, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний з тим, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо нього. Про те, що справа, призначена до розгляду у суді першої інстанції 23.04.2021 апелянту була надіслана судова повістка, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення від 09.04.2021, однак, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 до суду не з`явився. Окрім того, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на інший день, яка зареєстрована місцевим судом 28.04.2021. Відповідно до відтиску штемпеля на поштовому конверті, ОСОБА_1 надіслав лист із вищевказаною заявою на адресу суду першої інстанції 20.04.2021. Також як убачається з матеріалів справи, копію оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 направлено у встановлений законом триденний строк, однак, дані про те, що апелянт її отримав своєчасно, - відсутні. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущено через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , проте у розгляді справи бере участь його захисник, адвокат Калинич І. І. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд, бере до уваги наведене вище, а також приписи ст. 294 КУпАП, відповідно до яких неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №235031, 04.03.2021, о 08 год 05 хв, у м. Мукачево, по вул. Пархоменко, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю, почервоніння обличчя). Від проходження освідчення для визначення ступеня алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» та в Мукачівській ЦРЛ відмовився на місці зупинки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що у ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи: посвідчення водія НОМЕР_2 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ПК229796. Своїми підписами ОСОБА_1 засвідчив, що зміст протоколу йому відомий, копію процесуального документу отримав.
У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення мали місце 04.03.2021, о 08 год 05 хв, у м. Мукачево, по вул. Пархоменко, при цьому водій ОСОБА_1 засвідчив, що категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не довіряє приладу «Драгер» та результатам освідування у закладі охорони здоров`я (а. с. 2).
Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які цей факт засвідчили у своїх поясненнях (а. с. 3, 4).
Розпискою ОСОБА_4 підтверджено, що він зобов`язується керувати автомобілем марки «Volkswagen Transporter», н.з. НОМЕР_1 (а. с. 5).
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Голянич М. М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, під час розгляду апеляційної скарги адвокат Калинич І.І. не надав жодного доказу, який може свідчити про те, що він або ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Окрім цього, апеляційний суд вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного та наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Отже, норми ПДР встановлюють першочергово обов`язок водія, а не його право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що огляд на стан алкогольного сп`яніння він не бажає проходити ні на місці зупинки автомобіля, ні в закладі охорони здоров`я. Тому, доводи апелянта про те, що працівники поліції діяли всупереч приписам Інструкції, безпідставно склали на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, враховуючи наявні у справі докази, є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.
Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та свідків події, що у своїй сукупності безумовно підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд критично розцінює доводи ОСОБА_1 про те, що від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я він не відмовлявся, оскільки поліцейські не направили та не пропонували йому пройти огляд у медичному закладі. Відхиляючи твердження в цій частині, суд апеляційної інстанції бере до уваги не лише протокол про адміністративне правопорушення, який є належним доказом у справі, а й зміст пояснень свідків події та самого ОСОБА_1 , який чітко у своїх поясненнях зазначив, що огляд на стан сп`яніння він не проходитиме ані на місці зупинки автомобіля за допомогою приладу «Драгер», ані в закладі охорони здоров`я, а саме в Мукачівській ЦРЛ. Достовірність викладених пояснень ОСОБА_1 засвідчив особистим підписом, а сторона захисту під час розгляду справи апеляційним судом їх не оспорювала (а. с. 2).
Апеляційний суд враховує те, що апелянтом не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що достовірність вищевказаних доказів викликають сумніви, і що пояснення писала інша особа, а не ОСОБА_1 .
Щодо того, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу, де пройшов огляд на стан сп`яніння, у результаті чого складено висновок про те, що водій ОСОБА_1 був тверезий, апеляційний суд констатує, що вказані обставини жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Визнаючи вказані твердження недоцільними, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи протокол медичного огляду встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №140 від 04 березня 2021 року ніяк не впливає на висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у порушенні вимог п. 2.5 ПДР та скоєння ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не є підставою для скасування судового рішення.
На переконання апеляційного суду, суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.5 ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього у межах санкції частини першої вищевказаної статті, з дотриманням положень ст. ст. 33-35 КУпАП, у зв`язку з чим визнається таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН