Номер провадження: 33/813/357/22
Головуючий у першій інстанції Старіков О.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Лопотана В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн зі стягненням судового збору у розмірі 454 грн в дохід держави.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 23.10.2021, приблизно о 17:20 год ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , розпочав сварку зі своєю бабусею ОСОБА_3 , виражався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, чим скоїв домашнє насилля психологічного характеру.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що розгляд справи відбувався за його відсутності, що позбавило його можливості доведення власної позиції по справі та спростування вини у такому правопорушенні, при цьому в матеріалах справи немає доказів повідомлення його про дату та час розгляду справи. Суд не здійснив належне дослідження дійсних обставин справи, вивчення ступеня вини ОСОБА_2 та не здійснив обґрунтоване встановлення інших критеріїв, які повинні були встановленими для прийняття оскаржуваної постанови. Вказує на те, що сварку розпочала ОСОБА_3 , яка заявила власні амбіції проживати в квартирі, що належить ОСОБА_2 , за наявності у неї власного житла. На вимогу ОСОБА_2 покинути квартиру, ОСОБА_3 відмовлялась та до поліції звернулась, розраховуючи на те, що за допомогою працівників поліції їй вдасться через необґрунтовані обвинувачення на адресу ОСОБА_2 залишитись в його квартирі поза волею власника. Апелянт зі свого боку не звертався до поліції, оскільки бажав мирного вирішення конфлікту, сварки не вчиняв, матеріали справи не містять підтвердження вказаних обставин.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду не надавав, справу про адміністративне правопорушення розглянуто у його відсутність.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді справи судом першої інстанції виконані.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливості настання чи ненастання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №907325 від 23.10.2021 (а.с.1), згідно якого 23.10.2021 о близько 17:20 годин знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 розпочав сварку з своєю бабусею ОСОБА_3 , у ході якою, почав ображати її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 23.10.2021, згідно з якими, вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де відбувся конфлікт. 23.10.2021 приблизно о 17:20 її внук ОСОБА_2 почав сварку з нею із-за поділу власності, а саме: нерухомості за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не відкривав їй двері, вказуючи на те, що це його власність та виставив її речі на вулицю. Під час з`ясування нею причини його поведінки, він ображав її нецензурною лайкою, всіляко ображав і погрожував, чим здійснив у відношенні неї домашнє насилля психологічного характеру (а.с.3);

- рапортом інспектора СПДН ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Фесенко Д. від 23.10.2021.

Вказані докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, узгоджуються між собою та є достатніми для відповідного висновку, в свою чергу, доказів на спростування викладеного ОСОБА_2 не надано, відтак доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, не підтверджені.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, від підпису і пояснень ОСОБА_2 відмовився у присутності двох понятих. Будь-яких зауважень щодо їх змісту чи клопотань не заявляв.

З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУАП.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення дотримані у повній мірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Розгляд справи за відсутності особи не передбачений як підстава для скасування постанови суду, якщо відсутні сумніви у наявності складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Є.С. Сєвєрова