Справа № 357/3979/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2022 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гребінь О. О. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Батальйону патрульної поліції у місті Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП відсутній в матеріалах справи, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 050042 від 15.05.2022 року, 15.05.2022 року о 10 год. 20 хв. в м. Біла Церква, по бул. Олександрійський, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродня блідість, поведінка, що не відповідає дійсності. Водію було запропоновано пройти освідування у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, на що водій категорично відмовився.

Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення заперечив, пояснив суду, що того дня мало місце дорожньо-транспортної пригоди за його участі та на місце пригоди прибули працівники поліції для складання адміністративних матеріалів за ст. 124 КУпАП. Після того як поліцейські встановили особу ОСОБА_1 то почали зазначати, що його було вже притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортними засобами, після чого поліцейські вказали, що нібито в ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, тому повідомили про необхідність проходження огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння в КНП «Білоцерківська міська лікарня №4», проте ОСОБА_1 достеменно було відомо, що даний медичний заклад не проводить медичних оглядів з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, а тому не розумів навіщо прямувати до даного закладу охорони здоров`я, у зв`язку із чим відмовив працівникам поліції їхати до вказаного медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 вказав, що не заперечував пройти огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння у будь-якому іншому медичному закладі, який в дійсності проводив огляди водіїв на стан наркотичного сп`яніння, оскільки наркотичних речовин він не вживає та у стані сп`яніння не перебував. Також ОСОБА_1 пояснив суду, що раніше його зупиняли працівники поліції та притягали до адміністративної відповідальності, однак за ч.1 ст. 130 КУпАП він не притягався та про те, що стосовно нього раніше складались протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП йому невідомо.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Тарасюк А.В. просив суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Надав суду відповідне письмове клопотання, в якому зазначив, що відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, проте у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 050042 від 15.05.2022 року, не зазначено кваліфікуючу ознаку порушення як повторність. Крім цього, до матеріалів справи працівниками поліції було додано довідку визначення повторності порушення ПДР від 16.05.2022, з якої слідує, що відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2022 у справі №357/14800/21 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, проте з відповіді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на адвокатський запит Тарасюка А.В. вбачається, що згідно постанови даного суду від 08.02.2022 у справі №357/14800/21, ОСОБА_1 не притягувався до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому захисник вважає, що довідка визначення повторності порушення ПДР від 16.05.2022 є недопустимим доказом у справі, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження повторності вчинення правопорушення.

Також адвокат Тарасюк А.В. вказав, що працівниками поліції було порушено вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, оскільки ОСОБА_1 направляли до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4», який на дату вчинення інкримінованого правопорушення не проводив огляди водіїв з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що підтверджується відповіддю КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» №780 від 22.08.2022 на адвокатський запит, що свідчить про формальність такого направлення та порушення процедури огляду та законність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у вказаному закладі охорони здоров`я.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 050042 від 15.05.2022 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.05.2022, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.05.2022, рапорт поліцейського від 15.05.2022, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.05.2022, довідку визначення повторності порушення ПДР від 16.05.2022, роздруківку з ІП НП, копію постанови від 15.05.2022, відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, а також надані захисником копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.08.2022, відповідь Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №5/5044/2022 від 04.08.2022 на адвокатський запит, відповідь КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» №780 від 22.08.2022 на адвокатський запит, та дослідивши матеріали справи №357/14800/21, які були витребувані з відділу документального обігу і контролю по кримінальним справам та адміністративним правопорушенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судом за власною ініціативою, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступних підстав.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначається також Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 (далі - Порядок).

Відповідно до ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -

тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, -

тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 15.05.2022 року о 10 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував транспортним «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , та рухаючись по бул. Олександрійський, 4 в м. Біла Церква Київської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_1 та іншого автомобіля.

На місце ДТП прибули працівники поліції для з`ясування обставин пригоди та складання адміністративних матеріалів.

З відеозаписів з нагрудної камери поліцейського слідує, що перевіривши особу ОСОБА_1 , поліцейські зазначили ОСОБА_1 , що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та він позбавлений права керування транспортними засобами, на що ОСОБА_1 заперечив поліцейським та вказав, що за ст. 130 КУпАП він не притягався. Після цього працівник поліції запитав ОСОБА_1 чи вживав він наркотичні речовини, на що ОСОБА_1 вказав, що наркотичних речовин він не вживав цього дня та напередодні та вказав, що він перебуває у тверезому стані та може пройти відповідний огляд, однак ОСОБА_1 також працівнику полії, що вживав канабіс більше одного тижня тому, після чого поліцейський вказав, що ОСОБА_1 необхідно пройти огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, та зазначив, що залишки канабісу залишаються у крові особи не менше ніж 21 день, а тому результати огляду у лікаря нарколога беззаперечно покажуть, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння та на нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, або ж ОСОБА_1 може відмовитись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Згодом, ОСОБА_1 перепитав у працівника поліції, чи дійсно огляд покаже, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння навіть за обставин вживання ним канабісу більше ніж тиждень тому, на що поліцейський вказав, що ОСОБА_1 можне поїхати з ними до медичного закладу в смт. Ставище для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, проте огляд всеодно покаже перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, оскільки наркотичні речовини канабісу зберігаються у крові людини не менше ніж 21 день, тому поліцейський запропонував ОСОБА_1 відмовитись у присутності свідків від проходження огляду аби не витрачати час. Як наслідок, довірившись поліцейському, ОСОБА_4 дійсно в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Проаналізувавши дані відеозаписів з нагрудної камери поліцейського, суд зазначає, що в даному випадку мало місце впливу на ОСОБА_1 з боку працівників поліції, що проявився у повідомленні останньому недостовірної інформації, з метою спонукання ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння для можливості подальшого його притягнення до відповідальності.

Суддя зазначає, що відповідно до п. 3,4 розділу ІІІ Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

З п. 7 та 8 розділу ІІІ Інструкції слідує, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Пункт 15 та 16 розділу ІІІ Інструкції визначають, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

Таким чином, огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння повинен бути проведений у відповідності до Акту медичного огляду (додатку 3) та з дотриманням вимог Інструкції.

З Акту медичного огляду (додаток 3) слідує, що огляд з метою виявлення стану сп`яніння являє собою комплекс процедур, оглядів, тестувань обстежуваного та заключний діагноз (пункт 25 Акту медичного огляду) встановлюється лише після оцінки всіх клінічних та лабораторних досліджень, після чого видається Висновок на підставі акту медичного огляду.

З наведено слідує, що лише за результатами огляду проведеного лікарем, в ході яких лікар встановлює наявність чи відсутність клінічних ознак наркотичного сп`яніння, а також лабораторних досліджень, якими встановлюється кількісне (скільки нг/мл наркотичного засобу та чи перевищує це значення допустимого порогового рівня) визначення вмісту наркотичного засобу та саме, якого наркотичного засобу в біологічному середовищі, що є базовим критерієм встановлення як самого факту, так і ступеню сп`яніння.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

За змістом статей 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, окрім фіксації правопорушень, здійснює також превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що в даному випадку, отримавши згоду ОСОБА_1 на проведення огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння працівник поліції зобов`язаний був направити та доставити ОСОБА_1 до відповідного закладу охорони здоров`я для проходження огляду, та лише за результатами (висновку лікаря нарколога) такого огляду вирішувати питання про доцільність складення протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому слід зазначити, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було б можливим лише у тому разі, якби за висновком лікаря нарколога якого було б підтверджено перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 першочергово не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та надав свою добровільну згоду на його проходження, проте згодом під впливом дій (повідомлень недостовірної інформації) поліцейського, відмовився від огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, при цьому вказані дії поліцейського суперечить нормам національного законодавства, засадам та завданням органів Національної поліції, тобто, працівником поліції було здійснено вплив на ОСОБА_1 з метою спровокувати його на скоєння даного правопорушення, яке в іншому випадку ймовірно не було би ним скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення адміністративного правопорушення та отримати докази його вчинення, а відтак суд не може прийняти докази надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у якості належних та допустимих.

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Вирішуючи справу, суд враховує, що лише вимога суб`єкта владних повноважень, що ґрунтується на законі, має наслідком її виконання. Означені вимоги суб`єкта владних повноважень не повинні межувати із свавіллям та з незаконним посяганням на права та обов`язки людини.

Також суддя зазначає, що на виконання вимог п.4 та п. 5 4 Розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, до матеріалів даної справи додано довідку визначення повторності порушення ПДР від 16.05.2022.

З вказаної довідки вбачається, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2022 у справі № 357/14800/21. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Проте, адвокатом Тарасюком А.В. в судовому засіданні було надано відповідь Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №5/5044/2022 від 04.08.2022 на адвокатський запит, відповідно до якої ОСОБА_1 не притягувався до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2022 по справі № 357/14800/21.

З матеріалів справи №357/14800/21, які були витребувані з відділу документального обігу і контролю по кримінальним справам та адміністративним правопорушенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судом за власною ініціативою, вбачається, що 25.11.2021 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №292447, за ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому суддя зазначає, що адреса місця проживання ОСОБА_5 збігається з місцем проживання ОСОБА_1 , однак всі наявні у справі №357/14800/21 документи містять відомості виключно про ОСОБА_5 . Крім цього, з матеріалів справи 357/14800/21 слідує, що постановою від 08.02.2022 саме ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Таким чином суддя констатує, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2022 у справі № 357/14800/21. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП не притягався, а відтак довідка визначення повторності порушення ПДР від 16.05.2022 є недопустимим доказом у справі на підтвердження повторності правопорушення.

Тобто матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч.2 ст. 130 КУпАП не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що останній притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП протягом року, що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити наявність чи відсутність такої кваліфікуючої ознаки адміністративного правопорушення як повторність.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім цього, суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд погоджується з одностайною позицією семи суддів ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що належних та допустимих доказів факту вчинення інкримінованого діяння суду не надано, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно нього слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закривається, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення, тому провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 130, ст. 221, ст. 247, ст. 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ч.2 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяОлег ГРЕБІНЬ