ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1091/22 Справа № 219/4274/21 Суддя у 1-й інстанції - Фролова Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю захисників Басан Ю.П., Башинського В.П., представника потерпілого Барабан В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду апеляційну скаргу захисників Басан Юрія Петровича, Башинського Володимира Павловича, поданої в інтересах, особи, яка притягається до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2022 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130, ст.ст.124,122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КупАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 496 грн. 20 коп.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КупАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

У постанові суду зазначено, що 25 квітня 2021 року о 13-00 годині в м. Сіверськ, вул. Залізнична, район залізничного вокзалу ст. Сіверськ, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 530, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження медичного огляду на встановлення ступеня алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі та продуття на місці прибору газоаналізатору алкотестера «Драгер», водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

25 квітня 2021 року о 13-00 годині в м.Сіверськ, вул. Залізнична, район залізничного вокзалу ст.Сіверськ, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом BMW 530, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на транспортний засіб Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився позаду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

25 квітня 2021 року об 13-00 годині в м. Сіверськ, вул. Залізнична, район залізничного вокзалу ст. Сіверськ, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом BMW 530, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на припаркований автомобіль Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_2 , та залишив в порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди до якої він причетний, чим порушив вимоги 2.10.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисники Башинський В.П. та ОСОБА_2 порушують питання про скасування постанови судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2022 року та просять закрити провадження по справах на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 подій і складу адміністративних правопорушень.

Вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП зазначають, що в ході розгляду даної справи була призначена комплексна судова транспортно-трасологічна експертиза та судова автотехнічна експертиза, згідно яких якщо брати до уваги покази водія ОСОБА_1 , то дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.10.1, п.13.3 ПДР, та з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, а якщо брати покази водія ОСОБА_3 , то дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.10.1, п.10.9 ПДР, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Тобто, доказ винуватості у вчиненні даного ДТП залежав від того, чиї покази по справі будуть технічно спроможні, тобто правдиві, і від цього залежало яку версію події суду необхідно було брати до уваги при визначенні винної особи у скоєнні адміністративного правопорушення, вчиненого ст.124 КУпАП.

Разом з тим, при проведенні вищевказаних експертиз щодо вирішення питань « Чи технічно спроможні покази водія ОСОБА_3 відносно механізму і обставин ДТП яке сталося?» та «Чи технічно спроможні покази водія ОСОБА_1 відносно механізму і обставин ДТП яке сталося?» експерт взагалі ухилився, хоча б вирішення вказаних питань поставило б остаточну крапку по справі. Крім того, в порушення вимог п.2.2.2 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» №144/5 від 30.12.2004 та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затверджених наказом МЮУ від 08.10.1998 №53/5, експерт не скористався можливістю порушити клопотання про надання додаткових матеріалів та інших матеріалів, що призвело до необґрунтованого та неповного експертного дослідження, тобто не отримання самої головної відповіді хто з водіїв говорить правду, а хто ні, так як він цього залежало хто саме винен в скоєнні даного ДТП.

При цьому апелянти звертають увагу, що у зв`язку з тим, що покази водіїв автомобілів суттєво різнилися між собою щодо обставин та механізму ДТП, а встановлення чиї з них є технічно спроможними мало вирішальне значення, то з метою з`ясування саме цих обставин стороною захисту було заявлено клопотання про проведення додаткової судової транспортно-трасологічної експертизи та судової автотехнічної експертизи, але суд першої інстанції необґрунтовано та діючи упереджено, в порушення вимог ст.ст.245, 280 КУпАП не задовольнив його.

Водночас сторона захисту вказує, що хоча в резолютивній частині постанови суд не визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, але ж в мотивувальній частині зазначив, що в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення ст.124 КУпАП, що підтверджується висновком експерта саме за показаннями свідка ОСОБА_3 , оскільки його покази узгоджуються з показами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Проте, всі вищенаведені свідки є зацікавленими особами, оскільки автомобіль марки RENAULT DUSTER р.н. НОМЕР_2 належить ГУНП в Донецькій області і знаходиться на балансі Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області, свідок ОСОБА_4 це слідчий, а свідок ОСОБА_5 оперуповноважений Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області.

Таким чином, апелянти стверджують, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, судом першої інстанції взагалі недоведена.

Щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП сторона захисту вказує, що хоча в резолютивній частині постанови суд не визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, але ж в мотивувальній частині зазначив, що в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення ст.122-4 КУпАП і єдиним доказом вказав протокол серії ААБ №153264 від 25.04.2021, без наведення більш жодного доказу. Хоча ОСОБА_1 суду першої інстанції вказував, що коли він рухався, то йому на мобільний телефон зателефонував товариш, і тому він зупинився біля правого краю дороги, щоб йому відповісти. Коли він розмовляв по телефону, то почув поштовх в задню частину свого автомобіля і коли озирнувся назад, то позаду свого автомобіля побачив поліцейський автомобіль марки «Рено», і зрозумів, що сталося зіткнення. Він одразу вийшов з автомобілю і поліцейські стати виходити зі свого, їх було троє. Оглянувши пошкодження автомобілів, він побачив що у його автомобіля був пошкоджений задній бампер з лівої сторони, а на автомобілі «Рено» були пошкоджені передня ліва фара та передній бампер з лівої сторони. Він спитав що трапилось, на що поліцейські стали себе поводити агресивно з приводу того, що він стояв без руху на дорозі. Потім вони стали комусь телефонувати і радитись, що їм робить. В процесі спілкування вони намагалися запевнити, що ДТП трапилося з причини того, що він стояв на дорозі, але він з цим категорично не погоджувався, та намагався їм довести. що це не могло були причиною ДТП, так як вони рухалися, а він стояв. При спілкуванні один з поліцейських, коли інші розмовляли по телефону, сказав, що їх водій коли рухався відволікся від керування та його не побачив, внаслідок чого і скоїв ДТП. Через деякий час поліцейські сказали, що він може їхати та що керівництво їм дозволило не оформлювати ДТП. У зв`язку з тим, що пошкодження на його автомобілі були незначними, тому він і не наполягав на оформленні даної ДТП, і поїхав по своїм справам. Потім коли він їхав по своїм справам, то несподівано позаду в дзеркало заднього виду побачив цей самий автомобіль поліцейських, який рухався за ним. Коли вони його обганяли, то жестами показали щоб він зупинився, що він одразу і зробив.

Тобто, ОСОБА_1 поїхав з місця ДТП після того як вже все було з`ясовано, а коли він зупинився, то працівники поліції пояснили йому, що зателефонували одному керівнику, який начебто дав згоду не оформлювати ДТП, а потім інший керівник вказав, що треба оформлювати. Разом з тим, якщо брати до уваги покази водія ОСОБА_3 і повністю їм довіряти, то після ДТП, згідно ПДР України поліцейський ОСОБА_3 насамперед повинен був діяти як учасник ДТП та згідно п.2.10 а негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, але не зважаючи на це, він теж покинув місце ДТП.

Також в апеляційній скарзі захисники, посилаючись на п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті вказують, що в діях ОСОБА_1 також відсутній і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування зазначають, що поліцейськими начебто пропонувалося пройти огляд ОСОБА_1 двома шляхами, а саме за допомогою приладу алкотестеру Драгер на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі КНП Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бухмут. Проте, згідно відповіді на адвокатський запит сторони захисту відносно алкотестеру Драгер начальник Бахмутського РВП зазначив, що 25.04.2021 поліцейськом ВРПП Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області Косову А.О. та ОСОБА_6 технічний засіб для виявлення у водіїв стану алкогольного сп`яніння не видавався. Тобто, поліцейські пропонували пройти те, чого в них не було взагалі. Крім того, стосовно направлення на медичний огляд до КНП Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бухмут стороною захисту також було зроблено адвокатський запит щодо пакетів медичних послуг, які відповідно до умов договорів фінансуються з бюджету НСЗУ та отримано відповідь, згідно якої огляди водіїв на стан сп`яніння до них не входять, у зв`язку з чим огляди водіїв у вказаному медичному закладі не проводяться. Тобто, і згідно цього направлення поліцейські не могли провести огляд ОСОБА_1 у цьому медичному закладі, що на переконання апелянтів, є порушенням вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 2015 року.

Крім того вказують, що згідно відеозапису, при пропонуванні ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння поліцейський вказав час 14:30 год., а протокол був складений о 14:15 год., тобто ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на той момент, коли протокол вже був складений.

Разом з тим зазначають, що в протоколах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130, ст.ст.124, 122-4 КУпАП у графі час та місце складання протоколу вказано час 14:15 год. вул. Мірная-вул. Бахмутська. Тобто, всі три протоколи були складені в один час та ОСОБА_1 одночасно був учасником трьох адміністративних справ і всі вони розглядалися різними поліцейськими по різним статтям КУпАП одночасно, що є порушенням ст.268 КУпАП та права ОСОБА_1 на захист.

Також сторона захисту, посилаючись на п.32 Постанови Верховного Суду від 27.06.2019 року по справі 560/751/17 вказує, що письмові пояснення свідка ОСОБА_7 , є неналежними доказами, оскільки він на судові засідання жодного разу не з`явився та його не було допитано безпосередньо судом.

Водночас посилаючись на пояснення допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 зазначає, що останній під час судового розгляду суду пояснив, що його зупинили поліцейські де був ОСОБА_1 , який стояв біля свого автомобіля. Видимих ознак алкогольного сп`яніння у нього він не бачив. Далі ОСОБА_1 було запропоновано проїхати на медогляд до лікарні, на що той відмовився. Щоб ОСОБА_1 поліцейські пропонували пройти перевірку на алкоголь за допомогою алкотестера Драгер він не чув. Потім поліцейські надали йому розписатися в якомусь документі, на що він розписався та поїхав, з документом не ознайомлювався. Далі, через деякий час до нього ще приїхали поліцейські і сказали, що необхідно поставити підпис в протоколі та ще якомусь документі зеленого кольору, на що він дав згоду і не читаючи його поставив свій підпис. Таким чином, на переконання сторони захисту, вищенаведені свідком ОСОБА_8 пояснення свідчать про фальсифікацію з боку поліцейських адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, проте суд першої інстанції жодним чином на вказані обставини не відреагував.

Також в поданій апеляційній скарзі захисники вказують, що суд першої інстанції як на один із доказів вини ОСОБА_1 послався на покази поліцейських ПС ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які складали та фальсифікували відносно ОСОБА_1 вищевказані протоколи, незважаючи на те, що пояснення особи, яка складала адміністративний протокол не можуть бути доказами вчинення адміністративного правопорушення, що узгоджується із правової позицією ВС КАС у справі № 161/5372/17 від 29.04.2020.

При цьому звертають увагу, що взагалі вищенаведені протоколи складені неуповноваженими зацікавленими особами, оскільки вони були складені поліцейським ВРПП Косовим А.О. та ОСОБА_6 , які працюють в Бахмутському РВП ГУНП в Донецькій області, водій поліцейський ОСОБА_3 також є співробітником Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області, який, на переконання сторони захисту, і є винною особою в скоєнні ДТП та щодо залишення місця ДТП. Свідок по справі ОСОБА_4 є слідчим, а свідок ОСОБА_5 оперуповноваженим Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області.

Тобто учасники ДТП, свідки і виконавці є працівниками одного підрозділу МВС, тому про їх об`єктивність і неупередженість під складання протоколів не може йти мова. Разом з тим, Бахмутський РВП ГУНП в Донецькій області безпосередньо підпорядковується ГУНП в Донецькій області, яке в свою чергу визнано потерпілою стороною по справі ДТП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання sms-повідомлення (том ІІ а.с.139), про причини своєї неявки суд не повідомив, та захисники вважали за можливе провести розгляд без його участі, що, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисники Бащинський В.П. та ОСОБА_2 підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу і подій адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Додатково захисник Бащинський В.П. зауважив, що ним було зроблено запит до Сіверської міської ради для з`ясування наявності на території міської ради вулиць Мірная, Бахмутська та їх перехрестя, на що було отримано відповідь, що в м.Сіверську Бахмутського району Донецької області існують вулиці Бахмутська і Мирна, а перехрестя між ними не існує, так як вони розташовані паралельно одна одній. Таким чином, визначеного поліцейськими місця ДТП в м.Сіверську Донецької області не існує. Разом з тим, вказав, що всі три адміністративні протоколи у відношенні ОСОБА_1 були складені в один і той же час.

Представник потерпілого Барабан В.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суді першої інстанції без змін.

Вислухавши пояснення захисників, представника потерпілого, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КупАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими/ в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи, врахував приписи п.7 ч.1 ст.247 та ст.38 КУпАП і обґрунтовано дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. З такими висновками повністю погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки за матеріалами справи ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративних правопорушень за ст.ст.124, 122-1 КУпАП, що мали місце 25 квітня 2021 року, отже на час судового розгляду справи 19 вересня 2022 року спливли визначені ч.2 ст.38 КупАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Разом з цим доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недоведеності належними та допустимим доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є слушними з огляду на таке.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №153265 від 25.04.2021 року (а.с.1); компакт-диск з відеозаписами (а.с.2); направлення на огляд затриманого з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.04.2021 року (а.с.3); показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ; ОСОБА_8

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 25.04.2021 року серії ААБ №153265 (а.с.1) вбачається, що ОСОБА_1 , 25 квітня 2021 року о 13-00 годині в м. Сіверськ, вул. Залізнична, район залізничного вокзалу ст. Сіверськ, керував транспортним засобом BMW 530, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження медичного огляду на встановлення ступеня алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі та продуття на місці прибору газоаналізатору алкотестера «Драгер», водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Проте, судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які міститься у 2 файлах на одному компакт-диску, долученому до матеріалів справи (том І а.с.2).

Так на відеофайлі DSS_0000000_000000 від 25.04.2021 року з часом запису 14:10:21-14:11:59 зафіксовано, що збоку проїзної частини дороги стоїть автомобіль чорного кольору та 3 автомобілі патрульної поліції. Біля автомобіля чорного кольору знаходився ОСОБА_1 та поліцейський повідомив свідкам, що 25.04.2021 року о 14-30 годині в нього існують підозри, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та в їх присутності запропонував йому пройти огляд в найближчій медичній установі для проходження медичного огляну на стан сп`яніння, тобто продути алкотестер Драгер, на що ОСОБА_1 відмовився та повідомив, що він тверезий. При цьому взагалі не видно номерного знаку автомобілю, де та коли автомобіль здійснював рух та хто саме був за кермом.

Зі змісту відеофайла DSS_0000000_000000 від 25.04.2021 року з часом запису 14:15:21-14:15:45 вбачається, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що оскільки він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, то його буде відсторонено від права керування транспортним засобом та передав ключі особі, яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, зі слів поліцейського батькові ОСОБА_1 .

Отже зазначені на цих відеофайлах фактичні обставини та зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації мають суперечності в часі вчинення адміністративного правопорушення та часі складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення від 25.04.2021 року серії ААБ №153265 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

За приписами частини 2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Однак, за результатами судового розгляду суд апеляційної інстанції дійшов до переконання про відсутність належних і достатніх доказів для висновку про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем за встановлених судом першої інстанції обставин.

Тому висновки місцевого суду про керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння не ґрунтуються на належних доказах. Не є належними доказами у даному випадку пояснення допитаних судом першої інстанції у якості свідків поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 (а.с.89-91), на які посилався місцевий суд у своєму рішенні, оскільки патрульні поліцейські як свідки є зацікавленими особами у цій справі та їх пояснення не мають об`єктивного підтвердження, а пояснення свідка ОСОБА_8 , не доводять факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 , а лише підтверджують факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Разом з тим, судом першої інстанції у постанові не наведено жодних переконливих аргументів, за яких він не врахував показання допитаних у судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисників, та чим спростовується їх версія щодо обставин події.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.

Апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, а відтак повинен був пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисників Башинського В.П. та Басан Ю.П. підлягає частковому задоволенню, а постанова судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2022 року підлягає скасуванню в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисників Басан Юрія Петровича, Башинського Володимира Павловича задовольнити частково.

Постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2022 року в частині визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2022 року в частині закриття провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО