Справа № 278/2688/22
Провадження №3/278/2186/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2022 року, суддя Житомирського районного суду Житомирської області Зубчук І. В. розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

18.09.2022 року о 23 год. 37 хв. гр. ОСОБА_1 на 10 км. автодороги Житомир Сквира в Житомирському районі, керував автомобілем «Volkswagen T-4», державний номерний знак НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не зв`язна мова, не стійка хода, який від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що за вказаних в протоколі обставин, він не керував транспортним засобом, а просто знаходився в ньому, який стояв в нерухому стані з вимкненим двигуном, а тому і відмовився від проходження огляду.

Дослідивши матеріали справи відносно ОСОБА_1 , а саме: дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №197100 від 19.09.2022 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозапис з нагрудної камери поліцейського поліції, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суддя дійшов наступного.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин працівником поліції надано відеозапис з нагрудних камер працівників поліції.

На долученому відеозаписі зафіксоване лише спілкування з ОСОБА_1 , який при цьому перебуває на вулиці та заперечує факт керування транспортним засобом. Висловлює послідовні покази незгоди із фактом керування транспортним засобом.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів, зокрема відеофіксації, керування ОСОБА_1 транспортним засобом автомобілем «Volkswagen T-4», державний номерний знак НОМЕР_1 , та його зупинки перед пред`явленням вимоги про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Водночас у письмових поясненнях та наданому протоколі ОСОБА_1 заперечував факт керування автомобілем.

За таких підстав, доказів, які б могли об`єктивно та достеменно свідчити про те, що ОСОБА_1 18.09.2022 року, маючи ознаки алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, суду не надані.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та наявний відеозапис спілкування із ОСОБА_1 не можуть бути покладені в основу судового рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 245, 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діянні складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом 10 днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області.

Суддя: Інна Зубчук