ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2022 Справа №607/11117/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович,

розглянувши в залі суду в місті Тернополі матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №097863 від 17 серпня 2022 року, 17 серпня 2022 року о 21 год. 35 хв. по вул. Коновальця, 18 у м. Тернополі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Fiar Scudo», державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушенням мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 7510» (повірка дійсна до 27.09.2022) та огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» водій категорично відмовився. Таким чином, порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Вказав, що 17 серпня 2022 року близько 21 год. 35 хв. по вул. Коновальця, 18 у м. Тернополі, він перебував на водійському сидінні свого автомобіля та слухав музику. На виклик його сусідів прибули працівники поліції, які підійшли до нього та попросили пред`явити документи. Після перевірки документів працівники поліції почали наполягати на тому, щоб він завів автомобіль та перепакував його. При цьому, він неодноразово зазначав, що автомобіль нікому не заважає, однак працівники поліції наполягали та він був змушений перепаркувати автомобіль в інше місце. Одразу після цього працівники поліції повідомили йому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на місці та в медичному закладі. Він відмовився від проходження огляду, оскільки здійснив рух автомобіля виключно на вимогу працівників поліції та не мав наміру в цей день сідати за кермо через вживання спиртних напоїв. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Присутній в судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Строцень Т.О. просив закрити провадження у справі з підстав викладених у письмових запереченнях.

Попередньо захисник ОСОБА_1 адвокат Строцень Т.О. подав письмові заперечення. Вказав, що працівники поліції формально представившись, підійшли до автомобіля, який знаходився в нерухомому стані та був припаркований біля зупинки по вул. Коновальця, 18 у м. Тернополі, за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що прибули за викликом особи, яка повідомила, що останній голосно слухає музику, чим порушує громадський спокій. Перевіривши документи ОСОБА_1 працівники поліції вказали ОСОБА_1 на невірне паркування його транспортного засобу та змусили його переїхати автомобілем у сторону. Таким чином, працівники поліції, незважаючи на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, змусили останнього перепаркувати автомобіль, оскільки мали на меті безпідставно притягнути його до відповідальності. При цьому, ОСОБА_1 зазначав працівникам поліції про те, що його автомобіль нікому не заважає, а тому немає підстав для його переміщення, однак працівники поліції наполягали на своєму. Надалі ОСОБА_1 був змушений завести двигун автомобіля та від`їхати в сторону, чим здійснив рух автомобіля. Після чого працівники поліції склали відносно останнього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння було фактично спровоковано самими працівниками поліції, які вказали останньому перепаркувати транспортний засіб. При цьому, з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що працівники поліції вбачали у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Відтак, з боку працівників поліції мала місце провокація адміністративного правопорушення, оскільки при розмові з ОСОБА_1 поліцейський, вбачаючи ознаки алкогольного сп`яніння, свідомо наказав останньому увімкнути двигун автомобіля та здійснити його рух. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що вона перебувала у дворі будинку по АДРЕСА_2 . побачила, що у двір будинку приїхали працівники поліції. Після цього, ОСОБА_1 сів за кермо свого автомобіля, завів його та перепаркувався.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, свідка, беручи до уваги письмові пояснення захисника, встановлено наступні обставини.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує танспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність.

Визначальними для кваліфікації діяння за статтею 130 КУпАП є встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна. (ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Для вирішення питання про те, чи мало місце вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №097863 від 17 серпня 2022 року; матеріалами відеофіксації нагрудних камер працівників поліції; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатор Alcotest 7510 ARMF-0310, чинне до 27.09.2022 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 серпня 2022 року; акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 17 серпня 2022 року; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАР №5767923 від 17 серпня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП року; рапорт інспектора роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області страшого лейтенанта поліції Ясинчука В. від 17 серпня 2022 року.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст.130 КУпАП України передбачає відповідальність за вчинення правопорушення, за яке передбачена санкція у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, вважаю за необхідне розглядати цю справу про адміністративне правопорушення з суворим дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

В силу положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 суду пояснив, що дії працівників поліції були направленні виключно на спонукання його до вчинення адміністративного правопорушення, оскільки останні, виявивши у нього ознаки алкогольного сп`яніння, змусили його завести автомобіль та перепакувати його. Суд приймає такі пояснення та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається, з долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, 17 серпня 2022 року працівники поліції підійшли до припаркованого (такого, що не здійснював рух) транспортного засобу, на місці водія якого перебував ОСОБА_1 . Після перевірки документів працівники поліції почали наполягати на тому, щоб ОСОБА_1 перепаркував свій автомобіль. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що його автомобіль нікому не заважає та не виявляв бажання його перепарковувати. Реагуючи на неодноразові попередження працівників поліції, які полягає у підбурюванні ОСОБА_1 сісти за кермо та перепаркувати авто, оскільки у разі не здійснення зазначених дій працівники поліції повідомили про можливість евакуювати останній, ОСОБА_1 сів за кермо та переїхав транспортним засобом у інші місце. Одразу після цього працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд на місці та в медичному закладі, однак останній відмовився. Свою відмову ОСОБА_1 мотивував тим, що переїхав автомобілем з місця його стоянки виключно на вимогу працівників поліції.

Таким чином, керування транспортним засобом ОСОБА_1 було фактично спровоковано самими працівниками поліції, які вказували та фактично змусили останнього покинути місце стоянки транспортного засобу та перепаркувати його.

З описаного вище відео та пояснень ОСОБА_1 , стає очевидно, що весь алгоритм дій працівників поліції був спрямований на спонукання ОСОБА_1 до керування транспортним засобом. Матеріалами відеофіксації та матеріалами справи підтверджено, що виявлена поліцейськими дія, направлена на керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, фактично була спровокована самими працівниками поліції, які у подальшому склали протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, мала місце провокація вчинення правопорушення працівниками поліції у розумінні ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування.

Приписи ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язують органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, здійснюючи провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 органи поліції не дотримались встановленого законом порядку фіксації правопорушення та зібрання доказів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

На підставі відповідної практики ЄСПЛ можна зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, вважаю, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, доходжу висновку про недоведеність за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому справу щодо нього слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 130, 247, 251, 254, 256, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

CуддяВ. М. Позняк