Справа №591/1955/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Мальована-Когер В.В.
Номер провадження 33/816/261/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 122-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Могиленець А. М., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/1955/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 03.06.2022, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Маківського В. О.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу правопорушень, оскільки вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, матеріали справи не містять доказів вчинення нею правопорушень. Крім того, суд не повинен був накладати на неї стягнення за два правопорушення окремо, а мав керуватися положеннями ст. 36 КУпАП. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 03.06.2022 ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, і не неї накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 850 грн і 3400 грн відповідно. На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладене остаточне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 3400 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 496,20 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 22.05.2022 приблизно о 17:00 по вул. Охтирська, 4а в м. Суми на території парковки магазину «АТБ», керуючи т/з ЗАЗ Daewoo д. н. з. НОМЕР_1 здійснила наїзд на припаркований т/з КІА д. н. з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, після чого місце пригоди покинула, чим порушила п. 10.9, 2.10а ПДР.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. При цьому постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч. 2 ст. 294 КУпАП). При цьому правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови судді з дня їх оголошення покликано надати потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Враховуючи, що постанова ухвалена суддею 03.06.2022 відносно ОСОБА_3 у її відсутність, а апеляційна скарга подана 25.07.2022, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та її захисника Маківського В. О., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 248, ч. 1 ст. 268 КУпАП). При цьому повістка вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП), а згідно п. 3 ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи вирішує, крім іншого, таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Однак вказані вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 2 КУпАП) не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду, що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення через істотне порушення її особистих прав і законних інтересів, так як протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст. 122-4, 124 КУпАП надійшли до суду 31.05.2022 і їх розгляд відбувся у день визначений працівниками поліції без направлення судової повістки.

Разом з тим, така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_3 , внаслідок чого постанова підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині задоволенню.

Крім того, відповідно ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити, крім іншого: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

Ухвалюючи своє рішення, суддя суду першої інстанції не дотрималася вимог закону, а саме не дослідила безпосередньо в судовому засіданні та не виклала у постанові наявні у матеріалах цієї справи докази, а також не обґрунтувала та не умотивувала належним чином свої висновки у процесуальному рішенні, що також є підставою для скасування постанови.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи установлено, що ОСОБА_3 22.05.2022 приблизно о 17:00 по вул. Охтирська, 4а в м. Суми на території парковки магазину «АТБ», керуючи т/з ЗАЗ Daewoo, д. н. з. НОМЕР_1 здійснила наїзд на припаркований т/з КІА, д. н. з. НОМЕР_2 , внаслідок чого т/з зазнали механічних пошкоджень, після чого місце пригоди покинула, чим порушила п. 10.9, 2.10а ПДР, що крім протоколів про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 213153 від 23.05.2022, серії ДПР18 № 213175 від 23.05.2022, об`єктивно підтверджується:

- схемою місця ДТП від 22.05.2022, на якій зафіксовано розташування т/з КІА, д. н. з. НОМЕР_2 та пошкодження, отримані внаслідок ДТП;

- роздруківками фотографій, на яких зафіксовано пошкодження т/з ЗАЗ Daewoo, д. н. з. НОМЕР_1 та КІА, д. н. з. НОМЕР_2 ;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_4 , згідно яких 22.05.2022 на стоянці біля магазину по вул. Охтирська, 4в вона виявила на своєму автомобілі подряпини на задньому бампері з правої сторони. Від свідків вона дізналася, що до ДТП причетний автомобіль з н. з. НОМЕР_1 .

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП, настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, крім іншого, т/з, а за ст. 122-4 КУпАП за залишення водіями т/з, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні. Оскільки зазначені норми матеріального закону є бланкетними, тобто відсилають до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколах присутнє посилання на порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 10.9 ПДР, згідно яких під час руху т/з заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, а також вимог п. 2.10а) ПДР, згідно яких а разі причетності до ДТП водій зобов`язаний негайно зупинити т/з і залишатися на місці пригоди.

Апеляційний суд враховує конкретні обставини ДТП, зокрема пошкодження т/з: КІА, д. н. з. НОМЕР_2 ЛФП, задній бампер з правої сторони; ЗАЗ Daewoo, д. н. з. НОМЕР_1 подряпини на передньому бампері з передньої сторони зліва, а також співвідношення цих пошкоджень за їх характером, що в сукупності об`єктивно вказує на те, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем, під час руху заднім ходом (виїзди із стоянки), допустила зіткнення з автомобілем КІА, д. н. з. НОМЕР_2 , після чого залишили місце ДТП. ОСОБА_3 не могла не усвідомлювати факт вчинення нею ДТП, зважаючи на характер пошкоджень т/з.

З огляду на викладене, апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини, вважає, що ОСОБА_3 як водій т/з порушила вимоги п. 10.9, 2.10а) ПДР і відповідно вчинила правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАП, тому після скасування постанови судді суду першої інстанції останню необхідно визнати винною у вчиненні цих правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи відповідно до КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате підлягає закриттю (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Зважаючи на те, що правопорушення вчинене 22.05.2022, то строк накладення стягнення сплинув 22.08.2022, внаслідок чого провадження у справі стосовно ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 03.06.2022.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 03.06.2022 відносно ОСОБА_5 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов