П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., за участю захисник адвоката Дрюченко О.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ФОП, який проживає

за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

О 16 год. 10 хв. 22.09.2022 року в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» на виїзд з України прибув громадянин, який надав на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Угорщини серії НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час здійснення прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» відбулося спрацювання бази даних «Ризик-перетин», після чого було встановлено, що громадянин Угорщини ОСОБА_2 23.03.1994 є громадянином України, що підтверджується Формою-1 отриманою в ході взаємодії з Державною міграційною службою України на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий 23.03.2010 року, тобто вищезазначений громадянин здійснив спробу незаконного перетину державного кордону без відповідного для громадян України документу.

Своїми діями порушив вимоги ст. 4 Конституції України, ч.1 ст. 2 ЗУ «Про громадянство України, ст.ст. 2, 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України та п.2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

28.09.2022 року захисник ОСОБА_4 адвокат Дрюченко О.С. подав через канцелярію суду пояснення, в яких зазначено що ОСОБА_3 не погоджується із протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 204-1 КУпАП, вважає, що в його діях відсутня подія та склад інкримінованого правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 пред`явив для перетину держаного кордону України паспорт громадянина Угорщини серії НОМЕР_1 , що кваліфіковано як спроба незаконного перетину державного кордону України по невідповідному документу. Під час з`ясування наявності підстав для перетину Державного кордону України було з`ясовано, що ОСОБА_3 є також громадянином України.

Вказано, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 22.09.2022 року не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документа, за яким перетинав державний кордон ОСОБА_3 , не наведено жодного доказу на підтвердження недійсності даного документу, чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки фальшування, підробки чи містить недостовірні відомості про особу ОСОБА_4 , відповідно до приписів ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» та диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. ОСОБА_3 при перетинанні Державного кордону України в пункті пропуску пред`явив власний, дійсний закордонний паспорт громадянина Угорщини серії НОМЕР_1 , який містив в собі усі необхідні реквізити і дані, при цьому доказів про те, що вказаний документ містив недостовірні відомості про особу в матеріалах справи відсутні.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_5 ставиться у вину те, що він на паспортний контроль пред`явив документ - паспорт громадянина Угорщини, маючи також і паспорт громадянина України, тобто вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України по невідповідному документу, проте в протоколі про адміністративне правопорушення не вказується чому саме в даному випадку цей документ не дає йому право на перетин кордону.

Також, зазначає, що в Україні діє принцип єдиного громадянства (п. 1 ч. 2 Закону України «Про громадянство»), згідно з яким, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Однак, відповідальності за подвійне громадянство законодавством України не передбачено.

Вказано, що при зазначених обставинах, складання відповідного протоколу відносно ОСОБА_4 та направлення його до суду, фактично є спробою працівників Державної прикордонної служби України, із використанням положень ст. 204-1 КУпАП, притягнути ОСОБА_4 до відповідальності за наявність у нього подвійного громадянства, хоча така відповідальність діючим законодавством України не передбачена. Вважає, що в справі відсутні належні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а тому просив провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання 29.09.2022 ОСОБА_1 не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Захисник адвокат Дрюченко О.С. повідомив, що ОСОБА_3 не зміг з`явитися в судове засідання оскільки перебуває в м. Київ та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Враховуючи наведене, скорочені строки для розгляду справи про адмінстративне правопорушення передбачене ст. 204-1 КУпАП та вимоги ст. 268 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Захисник адвокат Дрюченко О.С. в суді підтримав усе викладене у поданих до суду поясненнях, зазначив, що матеріалами справи не доведено обставин вчинення правопорушення, не доведено що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою. Крім того, наголосив, що при в`їзді на територію України держава Україна визнала Нілош Габора громадянином Угорщини. Вказав, що затримання ОСОБА_4 відповідно до протоколу про затримання від 22.09.2022 року визнано незаконним постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 23.09.2022. Не було забезпечено право ОСОБА_4 на правову допомогу при складанні протоколу за ч.1 ст. 204-1 КУпАП. Просив провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши позицію захисника, вивчивши матеріали справи, про адміністративне правопорушення, оцінивши докази по справі, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, передбачені ст. ст. 34-35 КУпАП, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 ст.204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Так, згідно ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

У пункті 1 ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» зазначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено порядок перетинання державного кордону України, який здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно вимог ч.1 ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Статтею 3 даного Закону закріплено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Тому, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Крім того, у відповідності до п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 перетинання громадянами України (далі громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну:

1)паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

2)дипломатичний паспорт;

3)службовий паспорт;

4)проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий);

5) посвідчення особи моряка;

6) посвідчення члена екіпажу.

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язанні керуватись правовою нормою п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в ч.1 ст.3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Отже, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.204-1 КУпАП.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетинання державного кордону України, так як даний документ не може вважитися відповідним, тобто як адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 204-1 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення від 22.09.2022 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

-протоколом про адміністративне затримання від 22.09.2022, згідно якого ОСОБА_1 був затриманий о 16 год. 10 хв. 22 вересня 2022 року на термін до трьох днів з метою припинення правопорушення, з`ясування обставин правопорушення та складання протоколу про адміністративне првопорушення у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП;

-протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 22.09.2022, з якого вбачається, що було проведено особистий огляд огляд речей ОСОБА_1 у присутності понятих, під час огляду особисті речі та документи не вилучались;

-рапортом начальника 4 ГІПК відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Пастушок Роман від 22.09.2022 та інспектора прикордонної служби 1 категорії ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип А) Василини Худа від 22.09.2022, яким доповіли, що з 08.00 22.09.2022 до 20.00 22.09.2022 року виконували наказ на охорону Державного кордону України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Чоп(Тиса)». О 16 год. 10 хв. 22.09.2022 року в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» на виїзд з України прибув громадянин, який надав на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Угорщини серії НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час здійснення прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» було встановлено що громадянин Угорщини ОСОБА_2 23.03.1994 є громадянином України, що підтверджується Формою-1 отриманою в ході взаємодії з Державною міграційною службою України на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий 23.03.2010 року, тобто вищезазначений громадянин здійснив спробу незаконного перетину державного кордону без відповідного для громадян України документу. Своїми діями порушив вимоги ст. 4 Конституції України, ч.1 ст. 2 ЗУ «Про громадянство України, ст.ст. 2, 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України та п.2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України»;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22.09.2022, в яких він зазначив, що їхав на поховання рідного батька, актом опитування затриманої особи ОСОБА_1 від 22.09.2022,

-копією документу з Єдиного державного демографічного реєстру, з якого вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 23.03.2010 видано паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 . Вказана копія документу, як зазначається у протоколі отримана в ході взаємодії з Державною міграційною службою України.

Крім того, з долученої до протоколу копії паспорта НОМЕР_3 на ОСОБА_6 вбачається, що такий було видано 25.03.21 з терміном дії до 23.03.31.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки такі оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Покликання захисника у поданих письмових поясненнях розцінюються суддею як такі, що направлені на уникнення ОСОБА_4 відповідальності за вчинене, та суперечать встановленим обставинам справи. При цьому, звертаю увагу на те, що у вказаних поясненнях не заперечується, що ОСОБА_1 отримував паспорт громадянина України.

Щодо тверджень захисника, що ОСОБА_3 був позбавлений права на захист, то такі вважаю необґрунтованими, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення від 22.09.2022 зазначено, що гр. ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, також вказується що послуги захисника потребує і вказано ОСОБА_7 , протокол був підписаний ОСОБА_1 .

Крім того, у відповідності до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право користуватися юридичною допомогою адвоката при розгляді справи.

Складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та не є розглядом справи в розумінні статей 221, 279 КУпАП.

В суді при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП присутній його захисник, тому останній не був позбавлений права на захист при розгляді справи.

Під час розгляду справи не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби був упереджений при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, тому, приходжу до висновку, що інспектор прикордонної служби при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих повноважень.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотримання вимог ст. 254, 256 КУпАП є належним та допустимим доказом.

Щодо доданої захисником копії постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2022 (справа №308/12663/22), якою визнано затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до протоколу затримання від 22 вересня 2022 року о 16.10 год. до трьох днів, у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП незаконним, то така жодним чином не спростовує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Наведені вище докази, досліджені судом, в своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, а тому вважаю, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме, спроба незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів.

Між тим, захисником до пояснень було додано копію свідоцтва про смерть (в перекладі з угорської мови) серія МЕ номер документу №2435418 від 07.09.2022р., з якої вбачається, що 25.08.2022 помер ОСОБА_8 . Також долучено копію паспорта громадянина іноземної держави NYІLAS GАВОR, в якому наявні відмітки про в`їзд на територію України 30.11.2021 та 27.12.2022.

Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У відповідності до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, у Кодексі України про адміністративні правопорушення не закріплено визначення малозначного правопорушення та немає вказівок на його ознаки, однак у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визначення діяння малозначним. Категорія (поняття) "малозначність" означає, що вчинене правопорушення не становить великої суспільної шкідливості й не завдало значних збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

Вирішуючи питання призначення виду стягнення за адміністративне правопорушення, з урахуванням характеру вчиненого порушення, ступінь вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, особи правопорушника, котрий до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, є і громадянином Угорщини, в`їжджав на територію України за паспортом Угорщини, мав намір поїхати на поховання батька, обставин справи, беручи до уваги той факт, що адміністративне правопорушення не призвело до тяжких наслідків, не завдало шкоди суспільним інтересам, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, приходжу до переконання, що вищенаведене є підставою для застосування приписів ст. 22 КУпАП, відтак ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Крім того, ухвалюючи дане судове рішення, суд керується також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п.58) суд наголошує, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 22, 22, 33, 204-1, 283, 284 КУпАП, суд -

постановив:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.Б. Шумило