Справа № 357/1443/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2022 м. Біла Церква

Cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Клепа Тетяна Володимирівна, за участю прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області Шлапацького О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. В. Піч Житомирського району Житомирської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про вчинення адміністративного протоколу №877 від 03.02.2022, ОСОБА_1 , обіймаючи з 28.12.2019 по 31.12.2020 посаду головного спеціаліста Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), будучи державним службовцем категорії «В», являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону №1700-VII та приміткою до ст.172-6 КУпАП, на якого поширюється його дія, в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.45 даного Закону несвоєчасно, без поважних причин, 24.06.2021 подала декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 03.02.2022 складений протокол про адміністративне правопорушення №877 за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП визнала повністю та щиро розкаялася. Додатково пояснила, що про те, що потрібно подати декларацію до 01.04.2021 вона просто забулася, тобто вчинила правопорушення без умислу, наміру ухилятися від фінансового контролю вона не мала. Повідомлення НАЗК про факт неподання декларації вона отримала у двадцятих числах 2021 року, після чого через 3-4 дні подала декларацію.

Прокурор Шлапацький О.В. обставини, викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, підтримав, зазначив про наявність в діях ОСОБА_1 ознак діянь, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, вважав за необхідне застосувати адміністративне стягнення щодо останньої у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.172-6 КУпАП. При цьому вказав на те, що датою вчинення адміністративного правопорушення є дата закінчення терміну подання декларації, тобто 01.04.2021, а моментом виявлення правопорушення є дата зібрання усіх матеріалів перевірки та подання рапорту про виявлення всіх необхідних ознак складу правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , виступ прокурора, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України №№1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, тобто особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до абзацу 15 ч.1 ст.1 Закону України №№1700-VII суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з приміткою до ст.172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч.1 та ч.2 ст.45 Закону України №№1700-VII зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Абзацом 2 ч.2 ст.45 Закону України №№1700-VII визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до пп.3 п.5 розділу ІІ Порядку

формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 №3, декларація після звільнення - декларація, яка подається відповідно до абзацу другого частини другої статті 45 Закону до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 27.12.2019 №1135/03 ОСОБА_1 має 8-й ранг державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби та з 28.12.2019 вважається такою, що працює на посаді головного спеціаліста Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 26.04.2016 року ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця. Наказом від 21.12.2020 №3875/03 Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 31.12.2020 звільнено з посади головного спеціаліста Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 будучи звільненою з посади головного спеціаліста Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), була зобов`язана у наступному році (в період часу з 00 год. 00 хв. 01.01.2021 до 00 год. 00 хв. 01.04.2021), після припинення діяльності, подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2020 рік.

Згідно даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію після звільнення за минулий 2020 рік лише 24.06.2021.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агенство з питань запобігання корупції (далі - Національне агенство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який зебезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що до повноважень НАЗК належить зокрема здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Стаття 48 Закону України «Про запобігання корупції», в редакції яка діяла на момент вчинення правопорушення, визначає, що НАЗК проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль. Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону. Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Нормами ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції від 19.04.2020) передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Пунктом 3 Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженим рішенням НАЗК №19 від 06.09.2016 передбачено, що перевірка факту подання декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання декларацій покладаються на уповноважений підрозділ (особу) з питань запобігання та виявлення корупції відповідного органу, або інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний підрозділ (особа)), визначений керівником органу.

Керівник відповідного органу, визначає порядок взаємодії відповідального підрозділу (особи) з іншими підрозділами з метою обліку суб`єктів декларування, у яких виник обов`язок подати декларації відповідно до вимог Закону.

Водночас, строки перевірки факту подання декларацій передбачені п. 4 цього ж Порядку. Зокрема в пп. 3 п. 4 визначено, що відповідальний підрозділ (особа) відповідного органу, перевіряє факт подання щорічних декларацій суб`єктів декларування які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування - протягом 10 робочих днів з граничної дати подання таких декларацій наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність.

Також пунктом 5 вказаного порядку передбачено, що відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, перевіряє факт подання декларацій шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному вебсайті Національного агентства.

Відповідно до п. 6 цього положення, у випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування відповідно до вимог Закону відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, повідомляє про це Національне агентство упродовж трьох робочих днів з дня виявлення такого факту. Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (додаток 1), надсилається засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

Таким чином, антикорупційним законодавством чітко встановлено обов`язок державного органу (уповноважений підрозділ/особа) в якому працювали суб`єкти декларування перевіряти факт подання декларацій після звільнення протягом 10 робочих днів з граничної дати подання таких декларацій наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність, шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині ЄДР декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року несвоєчасним складанням протоколу слід вважати нескладання його протягом передбачених ст.38 КУпАП строків, які мають обчислюватися з моменту виявлення корупційного правопорушення чи одержання інформації про нього.

Із аналізу зазначених вище норм можна зробити висновок про те, що днем виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є день отримання компетентними органами інформації, з якої вбачається наявність в діянні особи його ознак.

Таким чином, строки накладення адміністративного стягнення обчислюються з дня одержання інформації про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що уповноваженим працівником, який повинен був перевірити факт подання декларації ОСОБА_1 у передбачений законодавством строк, тобто до 11 квітня 2021, факт неподання або несвоєчасного подання декларації після звільнення за 2020 рік встановлено не було з невідомих для суду причин, оскільки матеріали справи таких даних не містять і не було здобуто таких в ході судового розгляду. Матеріали провадження не містять будь якої інформації про повідомлення Національного агентства упродовж трьох робочих днів з дня виявлення такого факту несвоєчасного подання декларації, як передбачено п. 6 Положення. Окрім того, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних документів чи інформації на підтвердження того, що був дотриманий визначений положеннями ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» порядок встановлення своєчасності подання декларації ОСОБА_1 , зокрема відомості про те, коли Національне агенство повідомило письмово субєкта декларування та спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції про факт неподання декларації.

Натомість у судовому засіданні було встановлено, що повідомлення з НАЗК про факт неподання декларації ОСОБА_1 отримала у червні 2021 року. За таких обставин, суддя виходить з того, що днем виявлення адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі є червень 2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Таким чином, шестимісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, встановлений ч. 4 ст. 38 КУпАП, протягом якого ОСОБА_1 може бути притягнута до адміністративної відповідальності, сплинув у грудні 2021 року.

При цьому, суддя не погоджується із особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення в тому, що датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу про адміністративне правопорушення (03.02.2022), оскільки складання протоколу це остаточний, завершальний етап складання процесуального документу на підставі раніше виявлених фактів щодо встановлених порушень, які підпадають під встановлені заборони у сфері боротьби з корупцією.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 7 статті 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Суддя зазначає, що механізм звільнення від адміністративної відповідальності встановлює імперативний обов`язок суддів закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у разі спливу строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Отже, в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, проте, враховуючи що строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП закінчилися, провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 3, 4, 45, 48, 49 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 38, ч.1 ст. 172-6, 221, 245, 247, 280, 283-285, 287, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяТетяна КЛЕПА