Справа №461/889/22
Провадження №3/461/902/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю захисника Назаркевича С.М., розглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

27.01.2022 о 16 годині 15 хвилин у м. Львові, вул. Коперника, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком №000186 від 27.01.2022.

Захисник Назаркевич С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, які підтримав в ході судового розгляду, згідно якого просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування поданого клопотання захисник зазначив, що працівниками поліції та лікарем медичного закладу було допущено грубі порушення при виявленні ознак сп`яніння, направленні на огляд, проведенні огляду та подальшому оформленні адміністративних матеріалів. Заначив, що огляд на стан сп`яніння проводився з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735. Вказує, що огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та подальший висновок є недійсним, оскільки лабораторного дослідження, який проводиться з метою виявлення або уточнення стану сп`яніння проведено не було, а було лише проведено експрес-тест. На переконання захисту швидкі експрес-тести не можуть мати ні сертифіката відповідності, ні свідоцтва про повірку робочого засобу, а відтак має місце порушення Інструкції, що призводить до недійсності Висновку. Отже, зі змісту поданих суду клопотань та пояснень захисника в судовому засіданні встановлено, сторона захисту вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а також ставить під сумнів допустимість доказів у справі.

Заслухавши доводи сторони захисту, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Згідно п. 6 Розділу ІІ Наказу № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

За вимогами пунктів 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до положень ч.3 та 6 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 5, 6 та 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 передбачено, що підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №294250 від 27.01.2022, висновком №000186 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.01.2022, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, копією акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000186 від 27.01.2022, сертифікатами аналізу швидких тестів на наркотики, сертифікатом відповідності зареєстрованого в Реєстрі Системи УкрСЕПРО за №UA.16.003.04330-21, відеоматеріалами долученими до протоколу.

Оцінюючи обґрунтованість доводів сторони захисту, наведені у запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення, а також озвучені в ході судового розгляду, виходжу з наступного.

Суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився безпідставно, з огляду на нижченаведене.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є : наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відтак, виявлення таких ознак не потребує вчинення зі сторони працівників поліції будь-яких активних або конкретних дій, зокрема процесуальних дій, а чинне законодавство не встановлює обов`язкового алгоритму (порядку проведення) заходів для встановлення таких ознак. Зокрема, вказані ознаки можуть бути встановлені за допомогою різних засобів, в тому числі органами чуття (зір, слух, тощо).

Оцінюючи доводи захисника стосовно необхідності призначення судово-медичної експертизи, суд такі відхилив, у зв`язку із відсутністю законних підстав для обов`язкового призначення такого дослідження, а також необґрунтованості доводів сторони захисту висловлених з цього приводу. Зокрема, суд виходив з наступного.

Згідно долученого до матеріалів справи акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів та листа Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень від 18.03.2022 №289, медичний огляд ОСОБА_1 складався з клінічного обстеження та лабораторного дослідження.

Клінічне обстеження проводилося шляхом визначення стану свідомості, поведінки обстежуваної особи, її мовної здатності, точності рухів тощо.

Лабораторне дослідження для виявлення ознак наркотичного сп`яніння проводилося швидкими тест-системами, які дозволені МОЗ і підтверджуються сертифікатами аналізу, згідно п.2.4. наказу ДОЗ ЛОДА №401 від 05.06.2020 «Про порядок проведення медичних оглядів для виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а саме:

-швидким тестом на 5 наркотиків ATDOA21030062;

-швидким тестом на 3 наркотики ATDOA21040052;

-швидким тестом на 10 наркотиків ATDOA21090221.

Таким чином, суд приходить до висновку, що огляд ОСОБА_1 для виявлення ознак наркотичного сп`яніння проводився належним чином, з дотриманням вимог діючого законодавства та встановленої процедури. Жодних даних про те, що обстеження ОСОБА_1 не відповідає встановленим стандартам, в ході розгляду справи не встановлено.

Більше того, суд наділений відповідними процесуальними повноваження стосовно можливості оцінки доводів сторони захисту щодо допустимості або належності того чи іншого доказу. В свою чергу клопотання сторони захисту фактично стосувалось необхідності перевірки лише одного показника результатів швидкого тесту. Натомість, як вбачається із самого акту такий показник не є визначальним, а являється лише одним з декількох критеріїв за допомогою яких оцінюється стан особи. Крім того, нормативні документи і щодо порядку освідування особи, і щодо визначення її стану, вказують на те, що відповідна особа (в даному випадку уповноважений медичний працівник) повинні враховувати можливість похибки або помилки під час отримання результатів відповідного тесту. Жодних доказів, які ставлять під сумнів компетентність осіб, які визначали факт перебування особи у стані наркотичного сп`яніння або порушення ними відповідної процедури в ході судового розгляду не здобуто.

Враховуючи наведене, суд не знайшов підстав для призначення у справі судово-медичної експертизи. Крім цього, суд також не може не відзначити, що призначення експертизи, за відсутності не те підстав або необхідності, призвело б до безпідставного затягування розгляду справи.

Доводи сторони захисту щодо сумнівів в об`єктивності експрес-тесту проведеного з метою виявлення факту перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Як вбачається з копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000186 від 27.01.2022, ОСОБА_1 встановлено діагноз наркотичне сп`яніння. Даний діагноз встановлено з урахуванням результатів клінічного обстеження та проведеного лабораторного тестування за допомогою швидких тестів. Тобто, діагноз встановлений не лише на підставі проведеного швидкого тесту. Крім цього, як вбачається з листа Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень, лабораторне дослідження для виявлення ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 проводилося швидкими тест-системами, які дозволені МОЗ і підтверджуються сертифікатами аналізу, згідно п.2.4. наказу ДОЗ ЛОДА №401 від 05.06.2020 «Про порядок проведення медичних оглядів для виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відтак, у суду відсутні підстави ставити під сумнів результати проведеного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Більше того, суд також враховує доводи сторони захисту, що такі тести можуть допускати помилку або похибку, але відзначає, що відповідно до акту медичного огляду заключний діагноз встановлювався ОСОБА_1 за допомогою декількох критеріїв таких як зовнішній вигляд особи, її поведінка, стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особистості, мовна здатність, вегетативно-судинні реакції, дихання, пульс, артеріальний тиск, реакція на світло, рухова сфера, міміка, хода, тремтіння повік тощо.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що уповноважена на встановлення стану сп`яніння особа, відповідно до нормативних документів та самого акту, враховувала низку критеріїв, а також повинна враховувати можливість похибки в результаті тесту, що зокрема вбачається з характеристик даного тесту. Отже, наведений показник не впливає сам по собі на результат огляду, а є лише одним з багатьох, які враховуються під час огляду і допускає похибку під час отримання результатів.

Також, оцінюючи доводи захисника щодо посилання на п.п. 7-9 Розділу ІІІ Інструкції, якими визначено обов`язковість проведення лабораторних досліджень, виходжу з того, що як наведено вище і, зокрема вбачається з повідомлень медичного закладу, лабораторне дослідження було проведено з дотриманням відповідної процедури.

В свою чергу, посилання сторони захисту на п. п. 7-9 Розділу ІІІ Інструкції, на думку суду, є надуманими та спрямовані на маніпулювання нормативною базою та фактами у справі, адже наведені пункти стосуються проведення досліджень з метою визначення наркотичного засобу, виявлення або уточнення наявних речовин. У даній справі вирішувалось питання перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, але не визначалися наркотичні засоби які спричинили або призвели до такого стану. Положення ст. 130 КУпАП не містять норм щодо обов`язку встановлення наркотичного засобу, наслідком вживання якого є перебування особи у стані наркотичного сп`яніння. Таким чином, наведені твердження є надуманими та безпідставними.

Слід також відзначити, що заявляючи про те, що провадження у справі слід закрити у зв`язку із відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення, сторона захисту фактично не вказує якої саме складової або складових немає у діях ОСОБА_1 .

Оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах працівниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Доводи сторони захисту суд відхиляє з наведених вище мотивів. При цьому, суд також відзначає, що позиція особи щодо якої складено протокол та його захисника є непослідовною та, на думку суду, спрямована на уникнення від адміністративної відповідальності. Так, під час складання протоколу ОСОБА_1 вказав, що він «…вживав корвалол і то в малій кількості». В подальшому, в ході судового розгляду, захисник з приводу цього твердження суду нічого не повідомив. Натомість, захисник вказав на відсутність у діях складу інкримінованого правопорушення, не вказуючи якої саме складової у діях особи немає, а також вказав на недопустимість доказів, не повідомивши суду переконливих доводів на підтвердження цієї позиції, про що також наведено вище.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена повністю.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім у даному випадку є адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягається до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 496,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 130, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 496 гривні 20 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.