Справа № 303/9332/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддати адміністративному стягненню, із застосуванням статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 454 грн.

Відповідно до постанови, - 10 листопада 2021 року о 20 годині 40 годині ОСОБА_1 протягом дії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №114777 від 10 листопада 2021 року, а саме, перебувала за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , чим порушила заходи застосовані до неї: заборону на вхід та перебування у місці проживання; заборону контактування з постраждалою особою.

ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

19 листопада 2021 року о 23 годині 00 годині ОСОБА_1 протягом дії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №114777 від 10 листопада 2021 року та відвідала місце проживання постраждалої особи.

ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що в суді першої інстанції участі не брала, повістки не отримувала. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не зявилася, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. Крім того, інформація про дату та час про розгляд справи, а також оголошення про виклик їх в судове засідання із зазначенням дати та часу судового засідання розміщено на офіційному сайті Закарпатського апеляційного суду.

На мобільний номер телефону ОСОБА_1 , було направлено електронне повідомлення про виклик в судові засідання в якому зазначалася час та місце проведення. Заяви на судове засідання на 18.04.2022 року про відкладення розгляду справи не надходило.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а підстав для задоволення апеляційної скарги не має з огляду на таке.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 участь у судовому засіданні не приймала, постанову судді отримала 09.12.2021 року, тому причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №234029 від 18.11.2021 року, протокол про адміністративне правопорушення серії ГР 176671 від 19 листопада 2021 року, поясненнями.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Підстав вважати їх недопустимими апеляційний суд не вбачає.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Позиція апелянта, яку вона висловила в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП та адміністративне стягнення накладено у межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173- 2КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага