Справа №461/4838/22
Провадження №3/461/2736/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

08 вересня 2022 о 12 годині 00 хвилин у м. Львові, вул. Кривоноса, 16А, водій ОСОБА_1 транспортного засобу ВАЗ 21104 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП заперечив. Пояснив, що 08 вересня 2022 року автомобілем ВАЗ 21104 д.н.з. НОМЕР_1 приїхав на вулиця Кривоноса, 16А у м. Львові, де зупинився та чекав на своїх друзів. В цей момент до нього підійшли працівники поліції та почали вимагати у нього поїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння. Оскільки він поспішав та мав їхати у далеку поїздку автомобілем він відмовився проходити огляд. Перебування у стані наркотичного або будь-якого іншого сп`яніння він заперечує.

Захисник Батьков В.В. подав до суду письмові заперечення, згідно яких просив закрити адміністративне провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своєї позиції захисник зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутня вина та склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував вищевказаним транспортним засобом, про що неодноразово заявляв патрульним поліції. Прохання ОСОБА_1 надати докази, які б підтверджували їхні міркування патрульні відверто ігнорували. Також, звертає увагу, що інспектори поліції не допитали свідків на предмет того, чи вони бачили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не надали жодних доказів про вчинення правопорушення. Крім цього, вказує, що після того як щодо ОСОБА_1 склали протокол, автомобіль не було затримано, а йому просто дозволили поїхати на ньому. Стверджує, що працівники поліції належним чином не представлялися, не пред`являли посвідчень та не роз`яснили права та обов`язки.

Вищенаведені заперечення ОСОБА_1 підтримав в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктами 3, 4, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015р. №1452/735, визначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно п. 6 Розділу ІІ Наказу № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

За вимогами пунктів 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Відповідно до положень ч.3 та ч.6 ст.266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 5, 6 та 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 передбачено, що підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Заслухавши доводи особи відносно якої складено протокол, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №085549 від 08.09.2022, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, копією постанови серії ЕАР №5866407, відеоматеріалами долученими до протоколу.

Як встановлено судом, зокрема з долучених до матеріалів справи відеоматеріалів, які зокрема були безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні в присутності ОСОБА_1 , працівниками поліції було дотримано вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Вищевказаними відеоматеріалами спростовується позиція захисника стосовно того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а лише стояв біля нього. Зокрема, на даних відеоматеріалах зафіксовано, як працівник поліції підходить до розташованого на проїжджій частині автомобіля, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , та запитує у нього чому він непристебнутий ременем безпеки, на що ОСОБА_1 відповідає - «перепрошую, забув, ми тільки виїхали». При цьому, жодних доводів щодо того, що він не керував автомобілем не висловлював та не просив у поліцейських надати докази керування ним автомобілем.

Таким чином, суд критично оцінює доводи захисника Жорданії А.Ю., оскільки такі суперечать зафіксованим відеозаписами фактам.

Більше того, в судовому засіданні сам ОСОБА_1 повідомив суду, що саме він, як водій, прибув на автомобілі на місце де до нього звернулись поліцейські і чекав там своїх друзів.

Також, із згаданих відеоматеріалів встановлено, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що у нього наявні ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували проїхати в медичний заклад для проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, зазначивши, що не вживав наркотичних речовин. При цьому, працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння щодо нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, долученими до протоколу відеоматеріалами спростовуються доводи сторони захисту, про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено права та обов`язки.

Враховуючи вищенаведені та встановлені судом обставини, приходжу до висновку, що долученими до матеріалів справи відеоматеріалами повністю спростовуються доводи сторони захисту щодо наявності підстав для закриття провадження у справі.

Також, в судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про доцільність виклику в судове засідання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не наполягав на виклику даних свідків.

При цьому, суд врахував, що вищезгадані свідки лише засвідчували факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Водночас, ОСОБА_1 не заперечує факту відмови від проходження такого огляду, а суд погоджується з доводами захисника, що вказані особи не були свідками того, як ОСОБА_1 керував автомобілем. Отже, суд погодився з доводами захисника які обґрунтовували необхідність виклику даних осіб в судове засідання, тобто погодився з тим, що вони не могли бачити факт керування ОСОБА_1 автомобілем.

Посилання сторони захисту на не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовує факту його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а отже і вини у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не вживав наркотичних засобів не спростовують факту вчинення правопорушення, оскільки йому інкримінується відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а не керування транспортним засобом в стані сп`яніння. Таким чином, суд не досліджує чи перебував ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, а лише перевіряє чи він відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто розглядає справу виключно в межах інкримінованого праворпорушення.

Оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі також враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловлені у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

На переконання суду позиція захисту спрямована лише на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не відображає фактичних обставин справи.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах працівниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників поліції) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд приходить до висновку про те, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні, тобто вина ОСОБА_1 доведена поза розумним сумнівом.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена належними та допустимими доказами.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім у даному випадку є адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягається до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 496,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 130, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 496 гривні 20 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.