Справа № 202/5077/22
Провадження № 3/202/2652/2022
П О С Т А Н О В А
Іменем України
07 жовтня 2022 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ігнатенко В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 279535 від 08 серпня 2022 року, ОСОБА_1 , 08 серпня 2022 року о 10 годині 35 хвилин у м. Краматорськ, по вул. О. Тихого, біля буд 10, керував транспортним засобом Mercedes д/н НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння за згодою водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу "Драгер" та результат огляду склав 1,50 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату та час судових засідань був повідомлений належним чином.

Від адвоката Чехута В.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення останнього, згідно яких зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) ОСОБА_2 від 09.05.2022 року № 115 його - ОСОБА_1 , було призвано по мобілізації та він був зарахований водієм кулеметного взводу 2-го стрілецького батальйону ІНФОРМАЦІЯ_2 . 08.08.2022 року він знаходився разом зі своїм військовим підрозділом на території Донецької області відповідно до розпорядження військового командування. Командир підрозділу звернувся до нього з наказом щоб він здійснив виїзд з місця їх дислокації для перевезення запчастин для авто, які потрібно відремонтувати. На виконання наказу командира після завантаження транспортного засобу Мерседес д/н НОМЕР_1 він поїхав виконувати завдання командира. Державні номери на зазначеному авто було знято за розпорядженням командира з міркувань безпеки. Рухаючись на вищезазначеному автотранспортному засобі його було зупинено поліцейськими на вул. О.Тихого біля будинку 10, м. Краматорськ, у зв`язку з тим, як пояснив працівник поліції, що на автотранспортному засобі відсутні державні номери, на що він пояснив працівникам поліції з яких причин було знято державні номери в автомобілі. У подальшому, він пройшов огляд на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції, однак лише після того, як виконав завдання командира, він ознайомився з наданими співробітниками поліції документами, та побачив, що результат його огляду склав 1,5 проміле, з чим він не згоден.
У зв`язку з письмовими поясненнями ОСОБА_1 судом було оглянуто відеозапис співробітників поліції, щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення, оглянувши який вбачається, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом Mercedes д/н НОМЕР_1 за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, однак суд не вбачає у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння при спілкуванні із співробітниками поліції.
Приймаючи рішення у справі, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд враховує наступне.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.
Правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 130 КУпАП полягає, зокрема, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, а саме виконував наказ командира військової частини НОМЕР_2 , який полягав у перевезенні запчастин для автомобілів, які необхідно відремонтувати, що використовуються у військових цілях. Заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Факт того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, повністю доведений дослідженими в суді доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо, а саме: письмовими показаннями ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , виконував наказ командира військової частини, а саме здійснював перевезення запчастин для автомобілів, які необхідно відремонтувати. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Таким чином, аналізуючи наведене вище, враховуючи письмові пояснення ОСОБА_1 відсутність доказів, які б спростовували позицію останнього, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.
Згідно вимог ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно з приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.
Отже, враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 24, 221, 247, 283, 284 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Ігнатенко