Справа № 174/113/22
п/с № 3/174/35/2022
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2022 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріал, який надійшов з відділу з питань додержання законодавства про працю у Кам`янському регіоні управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася с. Усть-Среднекан Среднеканського району Магаданської області, громадянки України, начальника відділу кадрів ТОВ «Вільногірське скло, проживає по АДРЕСА_1 ,-

якій, згідно ст.268 КУпАП, роз`яснені її права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 12/4.4-1019-6 від 04.02.2022 р., складеного головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю у Кам`янському регіоні управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Лапенко О.О., під час проведення перевірки в період з 02.02.2022 р. по 04.02.2022 р. за місцезнаходженням ТОВ «Вільногірське скло»- Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вул.Промислова, буд.31, ОСОБА_1 - начальник відділу кадрів даного підприємства, будучи посадовою особою відповідальною за додержання законодавства про працю, зокрема ч.1 ст.83 КЗпП України. Вибірковою перевіркою вибірково встановлено, що 13.11.2021 р. при звільненні ОСОБА_2 їй не була виплачена «грошова компенсація за всі не використані дні щорічної, що вважається за відсутнє», чим порушено вимоги ч.1 ст.83 КЗпП України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.41 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що при нарахуванні компенсації за невикористані дні відпустки дійсно не було враховано час перебування ОСОБА_2 у відпустці по вагітності та пологам, що складало приблизно 17 днів.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суддя дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, згідно зі ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Як вказано у справах «Малофеева проти Pocії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Pocії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р.).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, оскільки суб`єктивна та об`єктивна сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, в діях ОСОБА_1 не конкретизовані.

Так, суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП є посадові особи, на яких законодавством покладено обов`язки з дотримання вимог законодавства про працю.

Водночас, у протоколі про адміністративне правопорушення суб`єктивна сторона правопорушення належним чином не конкретизована, зокрема не зазначено у чому саме полягали винні дії чи бездіяльність особисто ОСОБА_1 , як начальника відділу кадрів підприємства щодо допущених порушень законодавства при звільненні ОСОБА_2 та невиплаті їй «грошової компенсації за невикористані дні щорічної», з урахуванням того, що як пояснила ОСОБА_1 у обов`язки кадрової служби входить облік роботи працівників підприємства, а нарахування та виплата грошових коштів відноситься до компетенції бухгалтерії підприємства, і доказів на спростування цих тверджень матеріали справи не містять, копія посадової інструкції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, до матеріалів справи не долучена.

Крім цього, об`єктивна сторона правопорушення також належним чином не встановлена, суть вчиненого правопорушення полягає, згідно з протоколом, у тому, що при звільненні ОСОБА_2 їй не була виплачена «грошова компенсація за всі не використані дні щорічної, що вважається за відсутнє», що є незрозумілим, оскільки не вказано за які саме дні і чого саме їй не виплачена грошова компенсація, а самостійно редагувати фабулу правопорушення суд не може, оскільки як вказано у справах «Малофеева проти Pocії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Pocії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, оскільки достатніх, допустимих та безсумнівних доказів на підтвердження винної поведінки ОСОБА_1 не надано, її вина, яка є обов`язковим елементом суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена, об`єктивна сторона правопорушення при складені протоколу належним чином не встановлена, то склад вказаного адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись п.1 ст.247, ст. ст.7,9, 41,251, 255, 256, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: А.А. Борцова