Номер провадження: 33/813/631/22
Номер справи місцевого суду: 522/3297/22
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії, судової палати з розгляду цивільних справах Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2022 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №13 від 08.02.2022р., ОСОБА_1 працюючи виконавчим директором ТОВ «Автомагістраль-Південь», допустив порушення ведення податкового та бухгалтерського обліку, а саме п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1 198.3 ст.198, п. 201.1, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 17 778 868 гривень, в тому числі в грудні 2019 року на 10 204 348 грн., та в грудні 2020 року на 7 574 520 грн., за що передбачена адміністративна відповідальність згідно із ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Вказані порушення було виявлено згідно до акту №381/34-00-07-01/34252469 від 15.12.2021р. документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автомагістраль-Південь».

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 гривень, також стягнуто судовий збір в розмірі 496,20 грн. (а.с. 20).

Не погодившись із вищезазначеною постановою суду, 29 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2022 року та закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП (а.с. 21-28).

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2022 року мотивуючи тим, що під час винесення оскаржуваної постанови суду він не був присутній, про розгляд справи належним чином не повідомлявся, копію постанови отримав на свою електронну пошту 19 березня 2022 року (а.с. 36).

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, а також для забезпечення права особи на доступ до правосуддя, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2022 року.

05 жовтня 2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Гранкіної А.В. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, за наявними в матеріалах справи документами, крім того зазначила, що підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі доводів, викладених в апеляційній скарзі, а також доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Однак, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення №13 від 08 лютого 2022 року та Актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автомагістраль-Південь» №381/34-00-07-01/34252469 від 15 грудня 2021 року.

Однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази не можна вважати допустимими, достатніми, належними та такими, що доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, виходячи з наступного.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Частиною 1 ст. 163-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №13 від 08.02.2022р., ОСОБА_1 працюючи виконавчим директором ТОВ «Автомагістраль-Південь», допустив порушення ведення податкового та бухгалтерського обліку, а саме п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1 198.3 ст.198, п. 201.1, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 17 778 868 гривень, в тому числі в грудні 2019 року на 10 204 348 грн., та в грудні 2020 року на 7 574 520 грн., що підтверджується Актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автомагістраль-Південь» №381/34-00-07-01/34252469 від 15.12.2021р..

Відповідно до ст. 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, як документа, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів. Зокрема, у протоколі зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Однак, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №13 від 08.02.2022р. не відповідає вищезазначеним вимогам закону, оскільки в ньому не зазначено конкретну суть адміністративного правопорушення, фактично не зазначено об`єктивної сторони правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, так як її складові не розкриті. Тобто не зазначено, які конкретно порушення ведення податкового та бухгалтерського обліку допустив виконавчий директор ТОВ «Автомагістраль-Південь» ОСОБА_1 , не зазначені конкретні дії чи бездіяльність, які полягають в порушенні чи нездійсненні ним передбачених законодавством правил ведення податкового обліку та бухгалтерського обліку, а лише перераховані пункти Податкового кодексу України, які нібито було порушено.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом, в якому містяться фактичні дані про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення.

Розгляд судом справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи, відносно якої складено протокол в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд визнає протокол про адміністративне правопорушення №13 від 08.02.2022р., складений відносно ОСОБА_1 неналежним та недопустимим доказом по справі, оскільки він не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме в ньому не викладено суті адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції частини 1 статті 163-1 КУпАП.

Апеляційний суд також не може визнати належним, допустимим доказом та таким що підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, наявний в матеріалах справи Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автомагістраль-Південь» №381/34-00-07-01/34252469 від 15.12.2021р. на підставі якого був складений протокол про адміністративне правопорушення, оскільки копія акту долучена до матеріалів справи не в повному обсязі, а саме долучено лише 1-2 аркуші та 57 аркуш акту, а тому суд позбавлений можливості в повному обсязі дослідити такий акт, встановити на підставі яких саме документів було встановлено, що дії чи бездіяльність ОСОБА_1 призвели до заниження податку на додану вартість, та взагалі встановити які саме дії чи бездіяльність останнього стали підставою для складання адміністративного протоколу.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 03 листопада 2015 року по справі №826/20761/14 та в постанові КАС ВС від 08 вересня 2020 року по справі №П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують обов`язкових правових наслідків для платника податків. Такі твердження акту можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій.

Будь яких інших доказів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення №13 від 08.02.2022р. та копії Акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автомагістраль-Південь» №381/34-00-07-01/34252469 від 15.12.2021р., який долучено не повному обсязі, матеріали справи не містять.

А тому, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги відносно того, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні «Walchi v. France» заява № 35787/03 п.29, 26.07.2007р. вказує, що «при застосуванні правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом».

Крім того, в рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Крім того слід зазначити, що згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи у суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Однак, суд першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог КУпАП про адміністративне правопорушення, та всупереч вимогам закону розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 ..

Матеріалами справи встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення №13 від 08.02.2022р., складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, складений за відсутності ОСОБА_1 , у зв`язку із чим останньому не було роз`яснено його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Крім того, останньому не було вручена копія протоколу про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи наявний акт №10/34-00-07-01/34252469 від 08.02.2022р., згідно якого директор ТОВ «Автомагістраль-Південь» ОСОБА_1 не з`явився 08 лютого 2022 року до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП, без поважних причин для ознайомлення та вручення протоколу про адміністративне правопорушення за результатами перевірки, однак суд звертає увагу, що будь яких доказів належного сповіщення ОСОБА_1 про явку до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП на 08 лютого 2022 року матеріали справи не містять.

14 лютого 2022 року матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 183-163 КУпАП відносно ОСОБА_1 були передані до Приморського районного суду м. Одеси.

15 березня 2022 року Приморський районний суду м. Одеси розглянув зазначену справу, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП та наклав на нього відповідне адміністративне стягнення.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, місце і час розгляду справи, згідно вимог ст. 268 КУпАП, відсутнє посилання на яку саме адресу воно нібито направлялось, також відсутні будь які докази про його отримання ОСОБА_1 ..

Згідно вимог ст. 277-2 КУпАП суд першої інстанції зобов`язаний був сповістити ОСОБА_1 не пізніш як за три доби до дня розгляду справи у суді, судовою повісткою, в якій зазначити дату і місце розгляду справи.

Доказів повідомлення ОСОБА_1 телефонограмою про дату, час та місце розгляду справи матеріали справи також не містять.

Незважаючи на відсутність доказів, які свідчили би про належне сповіщення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, хоча суд мав можливість відкласти розгляд справи, чим порушив його права в судовому процесі, передбачені ст. 268 КУпАП, і позбавив його можливості брати участь в судовому розгляді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою, висловити свою думку.

Європейський суд з прав людини в справі «Надточій проти України» від 15.05.2008р. у прийшов до висновку про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, у зв`язку з тим, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 була розглянута судом за його відсутності та без належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо якої відсутні дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи з огляду на норми ст. ст. 268, 277-2 КУпАП є порушенням процесуального закону та вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини (Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, «Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року, «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року).

Крім того, у справі «Гурепка проти України», заявник стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, та визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жофрр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Таким чином, суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на захист своїх інтересів та справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вище встановлених обставин, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, те, що ОСОБА_1 категорично не погоджується із складеними відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, та те, що при апеляційному перегляді встановлено, що в матеріалах справи відсутні достатні і належні докази порушень вимог Податкового кодексу України, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2022 року скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький