Справа № 466/2094/22 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 33/811/695/22 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Андрухів Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Андрухів Юлії Олександрівни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч гривень) в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень) 20 копійок.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 30 березня 2022 року о 16 год. 20 хв. в м. Львові по вул. Порічкова, 15, керував транспортним засобом марки «DACIA SOLENZA», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішення судді першої інстанції, адвокат Андрухів Ю.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування причин пропуску строку апелянт зазначає, що постанова винесена 23 травня 2022 року, однак повний текст такої стороною захисту отримано лише 3 червня 2022 року.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що ОСОБА_1 у момент приїзду працівників поліції дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, що ним не заперечувалося. Однак він не був водієм транспортного засобом, оскільки алкогольні напої вживав уже після того, як припаркував автомобіль.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 був учасником дорожнього руху, але не керував транспортним засобом, що стверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

На переконання апелянта, немає жодного підтвердження, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої до того як припаркував автомобіль.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Андрухів Ю.О. подану апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній, та просили таку задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

З огляду на те, що у матеріалах справи відсутні дані про дату вручення копії постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року стороні захисту, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №054215 від 30 березня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 30 березня 2022 року о 16 год. 20 хв. в м. Львові по вул. Порічкова, 15, керував транспортним засобом марки «DACIA SOLENZA», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння №000573, чим порушив п.2.9 «А» ПДР України (а. с. 31).

Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, надати будь-які пояснення по суті скоєного відмовився. Крім цього, ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права, після чого останній без жодних зауважень та заперечень підписав вказаний протокол про адміністративне правопорушення у відповідних графах.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень свідка ОСОБА_2 (а.с. 4) слідує, що 30 березня 2022 року близько 16 год. 20 хв. він перебував за адресою: м. Львів, вул. Порічкова, 15, та став свідком того, що невідомий громадянин здійснював рух на автомобілі «DACIA SOLENZA», д.н.з. НОМЕР_1 , у якого були явні ознаки алкогольного сп`яніння. Після зупинки автомобіля, було встановлено особу водія, ним виявився ОСОБА_1 . Також свідком було викликано наряд патрульної поліції.

Попри те, що свідок ОСОБА_2 не з`явився на виклик до суду, апеляційний суд бере до уваги його письмові пояснення, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП письмові пояснення свідка є одним з різновидів доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Викладені у протоколі обставини також підтверджуються наявним у матеріалах справи записом з камер спостереження патрульних, з якого слідує, що ОСОБА_1 погодився пройти та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень». Як слідує з наявного у матеріалах висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виданого 30 березня 2022 року лікарем КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_3 , ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 3), що не заперечувалось останнім.

При цьому ОСОБА_1 ні на місці зупинки транспортного засобу, ні під час проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не зазначав про те, що він не керував транспортним засобом у стані сп`яніння, а спиртні напої вживав уже після його зупинки. З огляду на викладене, зазначені доводи сторони захисту апеляційний суд оцінює критично, як такі, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене.

Безпідставними є і доводи апелянта про недопустимість як доказу протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №054215, оскільки такий складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП. Твердження адвоката про те, що протокол заповнений нерозбірливим почерком через що він є нечитабельним не знайшли свого підтвердження, оскільки в апеляційного суду не виникло труднощів з прочитанням такого.

Стосовно того, що у графі «свідки» працівником поліції вказано покликання на нагрудний відеореєстратор, то це узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП, у якій зазначено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Не знайшли свого підтвердження і доводи про те, що протокол складено щодо пішохода, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Інші викладені в апеляційній скарзі доводи вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не спростовують.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити адвокату Андрухів Юлії Олександрівні строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Андрухів Юлії Олександрівни в його інтересах без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Урдюк Т.М.