Справа № 444/2175/22
Провадження № 3/444/1145/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Мікула В. Є., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу серії ААБ № 172797 від 11.09.2022 року ОСОБА_1 11.09.2022 року о 01 год. 40 хв. в м. Рава-Руська, вулиця 1-го Листопада, 83, Львівського району Львівської області керувала транспортним засобом марки «Mitsubishi Space Star», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, що склалася. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовилася у встановленому законом порядку, чим порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , в судовому засіданні своєї вини не визнала та пояснила, що 11.09.2022 року приблизно 01 год. 30 хв. в м. Рава-Руська, вулиця 1-го Листопада, 83, Львівського району Львівської області керувала транспортним засобом марки «Mitsubishi Space Star», державний номерний знак НОМЕР_1 та була зупинена працівниками поліції.

Пояснивши працівникам правоохоронних органів причини керування транспортним засобом в комендантський час, які були пов`язані з крайньою необхідністю, а також те, що вона рухається в напрямку місця свого проживання, де її чекала дитина, їй не ставилося у вину порушення будь-яких пунктів Правил дорожнього руху, вчинення адміністративних правопорушень, не було відсторонено від керування транспортним засобом, вона безперешкодно почала продовжувати рух.

Після того як вона від`їхала декілька метрів від службового автомобіля поліції, відбулося переслідування керованого нею транспортного засобу цим же екіпажем патрульної поліції та подальші безпідставні звинувачення в тому, що вона не увімкнула покажчик повороту при переїзді дороги.

Дане звинувачення вона заперечувала, працівником поліції за її участі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не складалася.

Надумані звинувачення в її сторону зі сторони поліцейських вже викликали в неї недовіру до працівників поліції, а тому вона в подальшому ставилася скептично до будь-яких вимог поліцейських, оскільки при попередній зупинці транспортного засобу з різницею в лічені секунди, жодних претензій, в тому числі і щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння зі сторони представників правоохоронних органів не було.

Звертає увагу, що відразу заперечувала вживання будь-яких алкогольних напоїв, в той же час їй не було зазначено про жодну конкретну ознаку алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що наявний в матеріалах справи відеозапис носить фрагментний характер, а тому не дає можливість встановити всіх обставин справи, оскільки вона в подальшому під час спілкування з працівником поліції висловила бажання поїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння, але після того як заїде з працівниками поліції додому, щоб переконатися, що з її дитиною все добре.

Про те, що вона поспішає до дитини, підтверджується зафіксованим на відеозаписі.

Однак висловлене нею бажання щодо проходження огляду в медичному закладі не було враховане працівниками поліції.

Вважає, що порушено процедуру її огляду на стан сп`яніння, що тягне недійсність такої, як наслідок просить провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які були надані в судовому засіданні, вивчивши клопотання про закриття провадження у справі, проаналізувавши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази кожен окремо та їх в сукупності, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для з`ясування всіх обставин справи судом було детально вивчено наявні матеріали справи та співставлено їх із поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, у Законі України «Про Національну поліцію», зокрема статті 35 чітко вказано, у яких випадках правоохоронці мають право зупиняти транспортні засоби.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи відеофайлу 1.mp4 такий носить фрагментний характер, однак навіть з такого чітко чути як працівник поліції звинувачує ОСОБА_1 в тому, що при «переїзді дороги» нею не було увімкнуто покажчик повороту.

В той же час суд враховує, що ні з представлених відеозаписів, ні з матеріалів справи не вбачається факту складення відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення.

Тобто доказів, які б спростовували твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що при ній жодна постанова про накладення адміністративного стягнення не складалася, судом не встановлено.

Також з представлених відеозаписів судом встановлено, що відразу працівники поліції заявили про наявність ознак алкогольного сп`яніння в ОСОБА_1 , в той же час представниками правоохоронних органів не було вказано жодну конкретну ознаку алкогольного сп`яніння.

При цьому суд враховує, що чітко чути на відеозаписі про те, що ОСОБА_1 заперечує вживання алкоголю.

Також проаналізувавши наявні відеозаписи в комплексі є всі підстави стверджувати, що дійсно до моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який зафіксований на відеозаписі, вона вже до того зупинялася цим же екіпажем патрульної поліції, про що свідчать зокрема слова поліцейського «включіть ще раз світло», запитання «точно маєте всі документи» (40 секунда -1 хвилина відеозапису 1.mp4).

Суд враховує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний диск з відеофайлами, проте у протоколі про адміністративне правопорушення не містяться відомості про технічний засіб, яким зафіксовано події, які містяться на даному відеозаписі: номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис.

Не зазначення таких даних не дає можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень Правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Крім того суд наголошує, що відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Тобто, як вбачається з наведеного, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

В той же час наявні відеозаписи мають фрагментний характер, матеріали справи не містять жодних підтверджень про те, що відеозйомка велася безперервно.

Відеозапис може бути визнано належним та допустимим доказом у відповідній справі про адміністративне правопорушення за умови дотримання працівником патрульної поліції вимог щодо порядку застосування такого технічного засобу, зокрема і знаходження його в безперервному режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами.

Згідно ч. 3, 5 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Суд враховує те, що у своїх поясненнях в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що виявляла бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі після того як переконається з працівниками поліції в тому, що з її дочкою все добре, однак такі її висловлювання не були враховані поліцейськими.

Перевірити дані пояснення ОСОБА_1 через неповний відеозапис не можливо, в той же час суд бере до уваги, що всі сумніви трактуються на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а у справі відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння до самого моменту складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як наслідок факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також відсутні докази, що в присутності ОСОБА_1 складалося направлення для проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, що вона з таким ознайомлювалася.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи, які носять фрагментний характер, не можуть бути покладені в основу доведеності вини особи.

Представленими матеріалами справи не спростовані покази ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що на представлених відеозаписах не зафіксовано також роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_1 , процедури складення протоколу відносно неї.

Відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Ч. 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

А тому суд приходить до висновку, що справа про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, відсутні належні та допустимі докази вини останньої.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що справа підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а тому відповідно судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, статтями 266, 283, ч. 2 ст. 284, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення- закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області в порядку ст. 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Мікула В. Є.