КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2048/2022 Постанова винесена суддею Омельченко М.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю захисника Лібермана І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника Лібермана І.М., апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою суду, 19 грудня 2016 року об 11 год. 30 хв. на перехресті нерівнозначних доріг - автодороги Київ-Чоп та вул. Столичної в с. Стоянка Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz C180», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху другорядною дорогою - вул. Столичною, не надав перевагу у русі автомобілю «Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався головною дорогою, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень транспортних засобів, а водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких не визначався, чим порушив п.п. 2.3 (б), 16.11 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрив провадження у справі, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною через порушення норм матеріального та процесуального законодавства, а також його права на справедливий суд, яке закріплене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП без визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в узагальненому науково-консультативному висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-якихінших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Тому поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Також і Верховний Суд у своїй постанові від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а, провадження №К/9901/12342/18) зазначає, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умовизакінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

За таких обставин, вважає, що визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у постанові суду є таким, що порушує його права та чинне законодавство України.

Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що оскаржувана постанова суду не була йому вручена у день її винесення - 04.07.2022 року, а зміг він її отримати лише 13 липня 2022 року, тобто у день закінчення строку її апеляційного оскарження, яка також 13 липня 2022 року була відправлена на електронну пошту і його захиснику Ліберману І.М., а тому він не мав можливості вчасно підготувати та відправити апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Будучи належним чином сповіщеними про день та час слухання справи, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, ніяких клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило, а тому, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, та те, що неявка ОСОБА_1 не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду, а також те, що участь у справі на підставі Договору про надання правової допомоги від 14.11.2021 року приймає захисник ОСОБА_1 - адвокат Ліберман І.М., апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Лібермана І.М.на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2017 року стосовно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим, що 19 грудня 2016 року об 11 год. 30 хв. на перехресті нерівнозначних доріг - автодороги Київ-Чоп та вул. Столичної в с. Стоянка Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz C180», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху другорядною дорогою - вул. Столичною, не надав перевагу у русі автомобілю «Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався головною дорогою, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень транспортних засобів, а водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких не визначався, чим порушив п.п. 2.3 (б), 16.11 ПДР України.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.п. 2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху України, а саме - про не надання ним переваги у русі автомобілю «Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався головною дорогою, під час керування 19 грудня 2016 року об 11 год. 30 хв. на перехресті нерівнозначних доріг - автодороги Київ-Чоп та вул. Столичної в с. Стоянка Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області, під час руху другорядною дорогою - вул. Столичною, автомобілем «MercedesBenz C180», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до їх зіткнення, та отримання внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі, в тому числі і постановою про закриття кримінального провадження від 28.12.2018 року, згідно якої, кримінальне провадження №0005219 від 19.12.2016 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, у зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_2 не отримав щонайменше тілесні ушкодження середньої тяжкості, а зіткнення транспортних засобів відбулося через порушення ОСОБА_1 вимог п. 1.5, п.п. б п. 2.3, п. 16.11. ПДР України, а тому вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю доведена.

На спростування такого висновку суду першої інстанції ні ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, ні захисником Ліберманом І.М. під час апеляційного розгляду, будь-яких доводів на наведено.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП, у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи, що постановою слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 28.12.2018 року кримінальне провадження № 0005219 від 19.12.2016 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, то, відповідно, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення місцевим судом пройшли, передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, і тому судом правомірно було закрито провадження в справі за цією обставиною.

Доводи апеляційної скарги про те, що поєднання закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення із одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і не можуть суміщатись в одній постанові, на думку апеляційного суду, є безпідставними.

Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі сплином строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 38 КУпАП, у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення) та у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що суд першої інстанції, обґрунтовано лише після встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрив провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин, вважаю, що постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року є законною, обґрунтованою та винесеною у відповідності до вимог законодавства і підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.