Справа № 301/1241/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2018 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн 40 коп.

Згідно з постановою, 20 травня 2018 року, приблизно о 22 год 45 хв, по вулиці Шевченка, у селі Білки, Іршавського району, ОСОБА_1 керував мотоциклом марки «Спарк» без номерного знака в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, освідування проводилося за допомогою приладу «Драгер». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що постанова судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що у день оформлення протоколу про адміністративне правопорушення спиртних напоїв не вживав і ознак сп`яніння не мав та був безпідставно зупинений працівниками поліції. Стверджує, що з результатами проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» категорично не згідний. Апелянт зазначає, що працівниками поліції прохання ОСОБА_1 щодо проведення огляду у закладі охорони здоров`я було безпідставно відхилено. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що письмове пояснення свідка, яке долучене до протоколу, не підтверджує факту вчинення правопорушення на місці події, адже з такого убачається, що свідка запрошено до Іршавського відділення поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Також стверджує, що справа розглянута за його відсутності, судом не взято до уваги наявність клопотань про відкладення розгляду справи. Просить постанову скасувати, а протокол про адміністративне правопорушення повернути до органу, що його надіслав для належного оформлення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його представника, - адвоката Ференца Р. Я., які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності цих осіб, апеляційний суд бере до уваги те, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 тривалий час перебувала у провадженні суду апеляційної інстанції, зокрема у суддів Животова Є. Г. та Гошовського Г. М., а її розгляд неодноразово відкладався. Так, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Закарпатської області від 02.08.2018, головуючим суддею визначено Животова Є. Г.; довідкою, згідно з якою на виконання Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 452/217 та Указу Президента України «Про переведення суддів» від 28.09.2018, судові справи, у тому числі і відносно ОСОБА_1 , що перебували у провадженні суду, який ліквідується, передаються до новоутвореного Закарпатського апеляційного суду, відтак, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 головуючим у справі визначено суддю Гошовського Г. М. При цьому, апеляційний суд зазначає, що розгляд справи неодноразово відкладався: 22.08.2018 - ОСОБА_1 направив до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи, яка на той час перебувала у провадженні судді Животова Є. Г., відтак судове засідання було відкладене (а. с. 44, 45); далі, призначена до розгляду суддею Гошовським Г. М. справа на 18.03.2019 та 10.10.2019 також була відкладена за клопотанням ОСОБА_1 і його представника, адвоката Ференца Г. М.; разом з тим, 09.04.2020 від адвоката Ференца Р. Я. надійшла заява про відвід судді Гошовського Г. М., який було задоволено. З матеріалів справи убачається, що протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2020, головуючим у справі визначено суддю Стана І. В. За заявами як ОСОБА_1 так і його представника, адвоката Ференца Р. Я., розгляд справи також було неодноразово відкладено, зокрема: 19.08.2020 та 25.12.2020, 15.03.2021 та 07.10.2021. При цьому, береться до уваги і те, що на 07.10.2021 на 15 год 00 хв, судовий розгляд призначено провести у режимі відеоконференцзв`язку з Іршавським районним судом Закарпатської області, у приміщенні якого повинен був перебувати адвокат Ференц Р. Я., який заявив клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку з його перебуванням у відпустці. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ференц Р. Я. вчергове не з`явилась у судове засідання, тобто добросовісно не виконали процесуальні обов`язки, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності вказаних осіб, на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП. Неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Ференца Р. Я., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №060559 убачається, що 20 травня 2018 року, приблизно о 22 год 45 хв, по вулиці Шевченка, у селі Білки, Іршавського району, ОСОБА_1 керував мотоциклом марки «Спарк» без номерного знака в стані алкогольного сп`яніння, освідування проводилося за допомогою приладу «Драгер». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до змісту протоколу, такий оформлений у присутності двох свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили факт перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у графі «Пояснення» зазначив, що: «алкогольні напої не вживав, а вживав ліки». Своїми підписами підтвердив, що зміст протоколу йому відомий, відомості щодо його особи правильні, копію процесуального документу отримав.

Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з результатом - 0,37 % проміле (а. с. 2).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №242359 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень (а. с. 4).

Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_1 від 28.10.2017 (а. с. 6).

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що освідування водія ОСОБА_1 проводилось у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота (а. с. 7).

Докази, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності, допустимості та достовірності, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були упереджені під час спілкування та перевірки особи водія, а також при направленні ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення, що в них були підстави для фальсифікації вищевказаних процесуальних документів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що працівники поліції діяли виключно у межах наданих їм повноважень.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейського були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість свідків події, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були свідками проходження огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні належні докази, їх також не додано і до апеляційної скарги.

На підтвердження доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 мав намір пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак, поліцейськими прохання апелянта не взято до уваги, - ні ОСОБА_1 , ні його представником, адвокатом Ференцем Р. Я. не надано будь-яких доказів, тому вони апеляційним судом, з огляду на сукупність належних, достовірних та достатніх доказів, які містяться у матеріалах справи, відхиляються.

Твердження апелянта про те, що пояснення свідків не слід брати до уваги, адже такі не можна вважати належними доказами у справі, апеляційний суд до уваги не бере та враховує передовсім той факт, що сукупність доказів, що містяться у матеріалах справи свідчать про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» ПДР. Апеляційний суд констатує, що скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАПпідтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, роздруківкою приладу «Драгер», яка, з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП, є належним та допустимим доказом у справі, та іншими матеріалами, які у своїй сукупності є підставою для висновку про встановлений факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Тому, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд розцінює критично твердження апелянта про те, що у день оформлення протоколу про адміністративне правопорушення він спиртних напоїв не вживав і ознак сп`яніння не мав та був безпідставно зупинений працівниками поліції. Такі доводи, на переконання апеляційного суду, спрямовані виключно як намагання апелянта ухилитись від адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що з результатами проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» він категорично не згідний, - апеляційний суд відхиляє, оскільки наявні докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення та роздруківка приладу «Драгер», з якими апелянт особисто ознайомився, засвідчивши це своїми підписами, свідчать про те, що жодних претензій, зауважень чи скарг з приводу змісту вказаних процесуальних документів чи незгоду з результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював. При цьому, з матеріалів справи убачається, що апелянтом не порушувалось питання щодо неправомірності дій поліцейських при проведенні огляду ОСОБА_6 з метою визначення стану алкогольного сп`яніння чи недостовірності результатів приладу «Драгер». При цьому апеляційний суд зазначає, що відомостей про те, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд всупереч своїй волі, або підписав вищевказані процесуальні документи під тиском, у матеріалах справи також немає, доказів на їх підтвердження апелянтом не додано і до апеляційної скарги.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що місцевий суд ухвалив оскаржувану постанову без надання можливості апелянту реалізувати своє право на захист, - апеляційний суд ці твердження відхиляє та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що місцевим судом була надана можливість ОСОБА_1 у повному обсязі реалізувати своє право на захист та взяти участь у розгляді справи щодо нього. При цьому, суд, на підставі наявних у матеріалах справи відомостей вважає, що своїми правами ОСОБА_1 скористався на власний розсуд. Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 упродовж розгляду справи в суді першої інстанції слугували підставою для обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_6 .

Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб уникнути адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Також апеляційний суд окремо звертає увагу на правові позиції Європейського суду з прав людини, висловленні у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ференц Р. Я., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН