ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/3724/21 Номер провадження 33/814/647/22Головуючий у 1-й інстанції Гуменний З.І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2021 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 183-1 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді виконання суспільно корисних робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у сумі 454 грн 00 коп.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він не сплачує аліменти на утримання дружини на підставі виконавчого листа № 636/3948/18, виданого 05 лютого 2019 року Чугуївським міським судом Харківської області, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання і станом на 31 липня 2021 року згідно наданого розрахунку заборгованості складає 25737,40 грн, про що складений протокол про адміністративне правопорушення №10 від 10 серпня 2021 року.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що державним виконавцем протокол складено відносно нього 10 серпня 2021 року за його відсутності, тому він був позбавлений права подати пояснення та зауваження щодо його змісту.

З висновком місцевого суду не погоджується, оскільки аліменти утримуються з його доходів.

Вважає, що державний виконавець при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення за ч/1 ст. 183-1 КУпАП був складений в порушення вимог ст.256 КУпАП за його відсутності, вважає, що розрахунок здійснений належним чином.

Ураховуючи викладене прохав скасувати постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2021 року, а матеріали провадження направити на новий розгляд.

Разом з тим апеляційна скарга подана після закінчення строку на її оскарження, але апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова проголошена за відсутності ОСОБА_1 .

Відповідно до розписки, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 01 жовтня 2021 року, після чого 11 жовтня 2021 року він подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З огляду на те, що справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , копію оскаржуваної постанови він отримав 01 жовтня 2021 року, після чого 11 жовтня 2021 року ним була подана апеляційна скарга, строк на апеляційне оскарження постанови пропущено з поважних причин і тому його необхідно поновити.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримав.

В силу ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ не є обов`язковою.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає перешкод щодо розгляду справи та вважає за можливе провести розгляд справи без участі ОСОБА_1 , оцінивши подані докази та матеріали справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 10 від 10 серпня 2021 року, ОСОБА_1 відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 31 липня 2021 року, допустив заборгованість зі сплати аліментів e розмірі 25737,40 грн, що перевищує суму сукупного розміру заборгованості по сплаті аліментів за шість місяців, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 183-1 КУпАП.

Згідно вимог частини першої статті 183-1 КУпАП несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання тягне за собою виконання суспільно корисних робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин.

Із об`єктивної сторони таке правопорушення характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів, зокрема, на утримання дитини. При цьому, обов`язковим елементом складу правопорушення є настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною дванадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 КпАП України, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 183-1 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення №10 від 10 серпня 2021 року, виконавчому листі Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2019 року; постанові про відкриття виконавчого провадження №58296874 від 07 лютого 2019 року; розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів перевищує суму платежів за 6 місяців та іншими зібраними у справі доказами.

Твердження скаржника про безпідставний розгляд справи у його відсутність, порушення судом його прав на захист, апеляційний суд не бере до уваги виходячи з наступного.

Частиною другою статті 268 КУпАП закріплено перелік справ, у яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Справи про притягнення особи до відповідальності за ст.183-1 КУпАП до цього переліку не входять.

Водночас, в скарзі не наведено переконливих доводів, яким чином розгляд справи судом першої інстанції у відсутність особи вплинула на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, зокрема на повноту з`ясування судом попередньої інстанції фактичних обставин справи.

Між тим, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, процесуальні права ОСОБА_1 поновлені шляхом звернення до апеляційного суду і під час апеляційного розгляду судом безпосередньо перевірені докази, якими обґрунтовані обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому ОСОБА_1 не скористався своїм правом участі у судовому засіданні, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів у справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянта з оскаржуваною постановою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на виконання вимог статті 245 КУпАП у повній мірі дослідив усі докази в їх сукупності, надав їм правильну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого, частиною першою статті 183-1 КУпАП.

В статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року N789-XII, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частинами першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, враховуючи, що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання і матеріальне утримання дитини та враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції частини першої статті 183-1 КпАП України у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин, яке відповідає положенням статті 33-35 цього Кодексу щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення і відповідає особі правопорушника.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд відхиляє прохання апелянта про направлення матеріалів справи до Чугуївського міського суду Харківської області на новий розгляд.

Положеннями ч. 8 ст. 294 КпАП України передбачено виключний перелік рішень апеляційного суду, які він має право ухвалити за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову судді місцевого суду. Рішення про направлення матеріалів справи на доопрацювання вказаною нормою закону не передбачено, а отже вимога апелянта про направлення матеріалів справи на новий розгляд не узгоджується з положеннями закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль