Справа № 307/325/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

29.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Варга Д. Д. в інтересах ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого,

визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

Згідно з постановою, 21.01.2021, о 18 год 20 хв, у с. Руське Поле по вул. Б. Хмельницького, Тячівського району ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ЗАЗ-110307», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку, із застосуванням приладу «Драгер 6810», в присутності двох свідків, результат огляду 1,40%, чим водій ОСОБА_1 порушив вимогу передбачену пунктом 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Варга Д.Д., вказує на те, що висновки, викладені в оскаржуваній постанові не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт вважає постанову суду такою, що винесена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить її скасувати. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що обставини щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння останнім не заперечуються. Однак, стверджує, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують конкретно факт керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що докази, які містяться у матеріалах справи, зокрема письмові пояснення свідків та відеозапис з місця події, який, на думку апелянта, здобутий незаконним шляхом, - не можуть вважатися належними та допустимими. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Варги Д. Д., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відкладався, на судове засідання, яке було призначене 29.03.2022 вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Варгою Д. Д. апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило. Апеляційний суд у контексті цього враховує практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення «Пономарьов проти України», у якому вказано, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд, беручи до уваги приписи ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, у тому числі, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як прописано у ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до змісту ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції вищезазначені вимоги закону дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №089110, 21.01.2021, о 18 год 20 хв, у с. Руське Поле, по вул. Б. Хмельницького Тячівського району, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ЗАЗ-110307», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку, із застосуванням приладу «Драгер 6810», у присутності двох свідків, результат огляду 1,40%. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з результатом - 1,40 % проміле (а. с. 2).

Вказані у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються рапортом працівника поліції - старшого сержанта Ключкея М. (а. с. 3).

Відповідно до акту № 11 огляду затриманого ТЗ, що передається на тимчасове зберігання спеціального майданчика № 3 м. Тячів, автомобіль марки «ЗАЗ-110307», державний номерний знак НОМЕР_1 у зв`язку з адміністративним правопорушенням був оглянутий у присутності свідків та переданий на зберігання спецмайданчика (а. с. 4).

Згідно з поясненнями свідка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 приїхав на автомобілі марки «ЗАЗ-110307», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, відтак вийшов з автомобіля та поводив себе агресивно, розмовляв на підвищених тонах (а. с. 3).

У поясненнях свідка ОСОБА_3 , які за своїм змістом узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_2 , зазначено, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, зупинивши транспортний засіб та вийшовши з нього, ОСОБА_1 агресивно себе поводив (а. с. 6).

Відеозаписом з бодікамер поліцейських, який міститься на DVD-диску зафіксовано момент проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», та результати проведення такого огляду, а саме - 1,40 % проміле. Між тим, з відеоматеріалу убачається, що ОСОБА_1 при проходженні огляду та після нього, не висловлював ані скарг, ані зауважень чи застережень (а. с. 9).

З наявного у матеріалах справи відеозапису (а. с. 52) убачається, що під час огляду автомобіля поліцейськими, на місці були присутні водій ОСОБА_1 та свідки події, які стверджували, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Вищезазначені докази, які досліджені місцевим судом та перевірені на предмет належності, достовірності та допустимості судом апеляційної інстанції, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України, тому сумнівів у доведеності його вини у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення не виникає.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були упереджені під час спілкування та перевірки особи водія, а також при направленні ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що працівники поліції діяли виключно у межах наданих їм повноважень.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейського були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги.

Зазначені докази у справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 на момент керування транспортним засобом, відтак під час спілкування з працівниками поліції перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому, на переконання апеляційного суду, поліцейські мали усі законні підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд констатує, що факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується беззаперечними та належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, роздруківкою приладу «Драгер», письмовими поясненнями свідків, відеозаписами, які містяться на DVD - дисках, які у своїй сукупності є підставою для висновку про встановлений факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта про те, що він транспортним засобом не керував, що нібито підтверджується відсутністю належних доказів,- їх апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ці доводи не впливають на висновки суду першої інстанції, які є правильними та обґрунтованими у контексті того, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дослідивши письмові пояснення свідків, а також відеоматеріали з бодікамер поліцейських, які наявні у матеріалах справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані докази повністю узгоджуються між собою та зі змістом інших процесуальних документів, що містяться у матеріалах справи. Так, у своїх письмових поясненнях свідки події, - громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказали, що саме ОСОБА_1 , а не будь-яка інша особа перебував за кермом автомобіля за обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 заперечував факт керування автомобілем, відтак своєю поведінкою продемонстрував, що всіляко намагається ухилитися від адміністративної відповідальності. Однак, очевидці події поліцейських запевнили, що за кермом транспортного засобу марки «ЗАЗ-110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебував саме ОСОБА_1 .

Суд вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відсутні, оскільки вказані свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними, логічними, узгоджуються між собою і не спростовуються іншими доказами у справі.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги і те, що за результатами проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 оформлено протокол про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, що засвідчив своїми підписами. До того ж, жодних скарг, зауважень чи заперечень стосовно процедури направлення чи безпосередньо проведення огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював.

Твердження апелянта про те, що відеозаписи, які містяться у матеріалах справи є неналежними доказами, адже жодних відомостей про технічний пристрій за допомогою якого проводилась відеофіксація вказаного адміністративного правопорушення за участі ОСОБА_1 , у протоколі не вказано, - апеляційний суд вважає недоцільними з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ст. 256 КупАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Перевіривши вищевказаний процесуальний документ на предмет відповідності його змісту приписам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд вважає, що протокол відповідає вимогам, викладеним у статті 256 КУпАП.

Окрім того, жодних порушень Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка регламентує порядок та процедуру застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису…, при відеофіксуванні адміністративного правопорушення за участі ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено.

Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб уникнути адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Також апеляційний суд окремо звертає увагу на правові позиції, висловленні у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33- 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Варга Д. Д., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Варга Д.Д. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН