Справа № 307/2381/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
29.09.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 адвокат Ціпле І. Ю.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 липня 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 ,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Відповідно до постанови, 02.07.2021, о 04 год 20 хв, у с. Вільхівці, по вул. Головній Тячівського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мерседес Бенц Е200», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Під час розгляду справи місцевим судом ОСОБА_1 вину свою визнав.
В апеляційній скарзі адвокат Ціпле І.Ю. вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Заперечує, що у судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнавав. Стверджує, що за кермом транспортного засобу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не перебував, про що свідчить відеозапис, який міститься у матеріалах справи. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції. Апелянт вважає, що права ОСОБА_1 були порушені, оскільки працівники поліції не ознайомили водія зі змістом протоколу. При цьому, вказує на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують вину його підзахисного у скоєнні адміністративного правопорушення. Враховуючи вищевикладене апелянт просить повернути матеріали справи для належного оформлення. Крім того, на думку апелянта, оскаржувана постанова є незаконною, а отже підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсунуті особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS - повідомлення від 07.04.2022. Разом з тим, 28.09.2022, адвокат Ціпле І. Ю. подав до суду заяву про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 військової служби. Водночас, жодних доказів того, що ОСОБА_1 перебуває у Збройних силах України адвокат Ціпле І. Ю. апеляційному суду не надав. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що судовий розгляд вже відкладався: 31.08.2021, 07.04.2022, - за клопотаннями адвоката Ціпле І. Ю. і що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Ціпле І. Ю. апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №236130, 02.07.2021, о 04 год 20 хв, у с. Вільхівці, по вул. Головній, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мерседес Бенц Е200», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. З протоколу убачається, що такий складений за участі двох свідків громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами це засвідчили.
Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння також підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які цей факт засвідчили у своїх поясненнях. У тому числі, свідки події також зазначили, що ОСОБА_1 відмовився і від підписання протоколу про адміністративне правопорушення (а. с. 2, 3).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №926300 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять гривень) (а. с. 5).
З відеозапису, який міститься на DVD-диску, убачається, що при спілкуванні з водієм, у працівників поліції виникли сумніви щодо його тверезості, позаяк у ОСОБА_1 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або в закладі охорони здоров`я, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. З відеозапису також убачається, що свою відмову пройти освідування водій обґрунтував тим, що на місці зупинки огляд на стан сп`яніння він не бажає проходити, у закладі охорони здоров`я також не буде, оскільки не довіряє результатам. Про те, що на нього складений протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було озвучено, від підпису процесуального документу водій відмовився, що чітко зафіксовано на відеоматеріалі (а. с. 6).
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський ОСОБА_4 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який може свідчити про те, що він оскаржував дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги такі нормативно-правові акти.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного та наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Отже, норми ПДР встановлюють першочергово обов`язок водія, а не його право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що огляд на стан алкогольного сп`яніння він не бажає проходити ні на місці зупинки автомобіля, ні в закладі охорони здоров`я. Тому, доводи апелянта про те, що працівники поліції діяли всупереч приписам Інструкції, безпідставно склали на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, враховуючи наявні у справі докази, є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.
Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом, що міститься на DVD диску, що у своїй сукупності безумовно підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Твердження апелянта про те, що у день складання протоколу ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу не перебував апеляційним судом розцінюються критично з огляду на таке.
Дослідивши наявні у справі докази, у тому числі відеоматеріал, на якому чітко зафіксовано, що поліцейські, маючи сумніви щодо тверезості водія ОСОБА_1 , запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, а відтак у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відповів категоричною відмовою, зазначивши при цьому, що не довіряє результатам. З відеозапису убачається, що ОСОБА_1 не висловлював ані зауважень, ані заперечень щодо того, що працівники поліції безпідставно і неправомірно пропонують йому пройти освідування, оскільки автомобілем він не керував. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що особу встановлено за допомогою посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке належить ОСОБА_1 .
Апеляційний суд бере до уваги те, що апелянтом не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що достовірність вищевказаних доказів викликають сумніви, і що на відеозаписі інша особа, а не ОСОБА_1 , а також те, що посвідчення водія поліцейським пред`явив хто-небудь інший, а не ОСОБА_1 .
При оцінці доводів апелянта відносно того, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі, адже складений з порушеннями, тому вимогам ст. 256 КУпАП вказаний процесуальний документ не відповідає, апеляційний суд такі відхиляє, оскільки при дослідженні змісту протоколу не виявлено жодних невідповідностей його вимогам вищевказаної статті. На переконання апеляційного суду, протокол оформлено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та відповідно до п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вказаний процесуальний документ містить у собі всі необхідні відомості.
Твердження апелянта про те, що при складанні протоколу ОСОБА_1 не ознайомлено з його правами та обов`язками, апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що спрямовані на намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у підтвердження цих доводів апелянтом не надано будь-які докази.
Так, належними та достовірними доказами, які містяться у матеріалах справи підтверджується, що на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, за що на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто водію було відомо про вчинене ним адміністративне правопорушення, а також надано можливість викласти у протоколі про адміністративне правопорушення свої пояснення з приводу вказаної події. Однак, зі змісту протоколу, а також із відеозапису убачається, що ОСОБА_1 відмовився і від надання пояснень, і від підписання протоколу, і від отримання його копії. Також у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 потребував правової допомоги адвоката, що йому не роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності. Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги і те, що підчас розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 вину визнав, і вважає за необхідне зазначити, що адвокат Ціпле В.В., вказавши в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 вину не визнав, будь-які докази у підтвердження цих доводів не надав, і не послався на наявність таких.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що керування транспортним засобом водієм, у якого очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
Апеляційний суд бере до уваги правові висновки, викладені у рішенні по справі "О`Галлоран та Франція проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007, де Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 -35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На підставі наявних у справі доказів апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 адвокат Ціпле І. Ю., залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН