Справа № 694/1247/22
Провадження № 3/694/620/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.09.2022 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №155287 ОСОБА_1 16.07.2022 року о 23.20 год. в м. Звенигородка по вул. Шмідта Черкаської області, керував тз «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 ПДР, та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 16.07.2022 року разом зі своєю дружиною у вечірній час перебували на дні народження у знайомого та він вживав алкоголь. Після дня народження його дружина сіла за кермо та вони поїхали додому. Проїжджаючи по вул. Шмідта у м. Звенигородка дружина зупинила автомобіль та запропонувала вийти на двір так, як їй стало зле. Коли вони стояли біля автомобіля до них під`їхав патруль та звинуватили їх у тому, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 порушили обмеження комендантської години, а саме перебували на вулиці після 23.00 год. ОСОБА_1 разом з дружиною відразу вибачилися та пояснили, що трохи не встигли вчасно доїхати додому так, як дружині стало зле. В подальшому в процесі спілкування патрульні помітили, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Даний факт останній не заперечував, однак відразу пояснив, що за кермом була ОСОБА_2 , а не він, також вказав, що це машина дружини і він жодного відношення до неї не має, однак на його пояснення ніхто не відреагував та в подальшому на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Просить провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

До матеріалів справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодного іншого доказу, який би підтвердив вину ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 06.09.2022 року під час огляду відеозапису, долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення було виявлено, що запис на оптичному носії, а саме DVD+r диск відсутній.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.09.2022 року було витребувано із Звенигородського РВП ГУНП у Черкаській області відеозаписи із нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції з фіксацією вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також відеозапис з відео реєстратора відповідної патрульної машини.

15.09.2022 року до Звенигородського районного суду Черкаської області Звенигородським РВП ГУНП в Черкаській області направлено відеозапис з нагрудних відеокамер.

В судовому засіданні 22.09.2022 року під час огляду відеозапису, долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення було виявлено, що запис на оптичному носії, а саме DVD+r диск відсутній.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які знаходяться в матеріалах справи вбачається, що перебуваючи в автопатрулі від ДФТГ №1 було виявлено автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв із ввімкненими фарами на дорозі під час комендантської години. Під час огляду було виявлено, що ОСОБА_5 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння. При цьому вказані свідки не зазначають, що автомобіль рухався, а відтак і ним могла керувати певна особа. Вони вказали, що виявили автомобіль, який стояв на узбіччі і вже потім викликали співробітників поліції.

Свідки, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також поліцейська ОСОБА_6 на виклик в судове засідання не з`явилися.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що 16.07.2022 року саме вона керувала автомобілем. Крім того, про це вона відразу повідомила патрульних, однак на її твердження ніхто не відреагував.

Отже, суддя вважає, що жодних доказів, які б спростовували твердження ОСОБА_1 , що він взагалі не керував автомобілем, до матеріалів справи не надано.

Крім того, диспозиція положенння п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій це особа, яка керує транспортним засобом і має при собі посвідчення водія відповідної категорії, однак докази, що ОСОБА_1 16.07.2022 року керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції відсутні.

Відомості, які містяться в протоколі не можуть бути самостійним доказом доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1ст.130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю та недостатністю належних, об`єктивних та обґрунтованих доказів, що підтверджують його вину, а обставини викладені у протоколі працівником поліції, не відповідають фактичним обставинам справи, що й не відповідає вимозі достатності доказів, а тому провадження в даній справі слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодекс у.

Особа, що склала адміністративний протокол зобов`язана надати до суду докази, які б доводили наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини` стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення через недоведеність належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,221,247,252,256,279,283,284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області.

Суддя Д.І. Сакун