Справа № 299/1261/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Бочкор І. В.,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, українця, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 08.02.2021, приблизно о 14 год 10 хв, у м. Виноградів, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Форд Скорпіо", р.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, а саме: 1,04 % проміле, що було встановлено за допомогою Алкотестера "Драгер 6810". Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Бочкор І. В., вказує на те, що постанова є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування цього зазначає, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже відсутні будь-які відомості, які свідчать про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом у справі, оскільки цей процесуальний документ містить ознаки підробки. Так, у протоколі відсутній підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та немає даних про вручення ОСОБА_1 копії документу. Пояснення свідків також не слід брати до уваги, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувались, а відомості про місце їхнього проживання, яке вказано у протоколі, не відповідають дійсності. Окрім цього, адвокат Бочкор І. В. стверджує, що однією з підстав для скасування оскаржуваної постанови може бути «не повідомлення про проведення зйомки на боді камеру». На підставі вищевикладеного, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представника, адвокат Бочкора І. В., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відкладався, на судове засідання, яке було призначене 04.04.2022 вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Бочкором І. В. апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило. Апеляційний суд у контексті цього враховує практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення «Пономарьов проти України», у якому вказано, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, у тому числі, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як прописано у ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до змісту ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції вищезазначені вимоги закону були дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №089706, 08.02.2021, приблизно о 14 год 10 хв, у м. Виноградів, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Форд Скорпіо", р.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, а саме: 1,04 % проміле, що було встановлено за допомогою приладу "Драгер 6810". З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами це засвідчили. У протоколі також вказано, що водій ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень та від підписання протоколу. Відповідно до протоколу, у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучено документи, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.05.2004 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 .

Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з результатом - 1, 04, % проміле (а. с. 2).

Згідно з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_1 запропоновано пройти освідування з метою визначення стану алкогольного сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, відтак на вимогу поліцейського ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою приладу «Drager 6810», результат - позитивний, - 1, 04 % проміле (а. с. 3).

Вищезазначені докази, які досліджені місцевим судом та перевірені на предмет належності, достовірності та допустимості судом апеляційної інстанції, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України, тому сумнівів у доведеності його вини у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення не виникає.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, що працівник поліції Федяй І. С. проявив упередженість під час спілкування та перевірки особи водія, а також при направленні ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався апелянт в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейського Федяй І. С. у результатах розгляду справи, - у підтвердженні таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що працівник поліції ОСОБА_4 виконував свої обов`язки виключно у межах наданих йому повноважень.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейського були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги.

Зазначені докази у справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 на момент керування транспортним засобом, відтак під час спілкування з працівником поліції перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому, на переконання апеляційного суду, поліцейський мав законні підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, з матеріалів справи убачається, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, які своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення підтвердили, що після освідчення водій ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані. Апеляційний суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні.

Апеляційний суд констатує, що факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується беззаперечними та належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, роздруківкою приладу «Драгер», актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, які у своїй сукупності є підставою для висновку про встановлений факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Твердження адвоката Бочкора І. В. про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, що нібито підтверджується відсутністю належних доказів,- їх апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ці доводи не впливають на висновки суду першої інстанції, які є правильними та обґрунтованими, беззаперечно підтверджують той факт, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що вони повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для висновку, що водій ОСОБА_1 свідомо не дотримався вимог п. 2.9 «а» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, який згідно зі ст. 251 КУпАП є належним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та сукупністю наведених вище доказів.

При оцінці доводів адвоката Бочкора І. В. відносно того, що протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не підписував, копія йому не вручалась, тому вказаний процесуальний документ не слід брати до уваги, - апеляційний суд ці твердження відхиляє, водночас звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються (окрім іншого) пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від підписання протоколу, у ньому робиться відповідна відмітка. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подавати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. З протоколу серії ДПР18 № 089706 убачається, що ОСОБА_1 своїм правом скористався на власний розсуд, позаяк відмовився від підписання вказаного процесуального документу та від надання пояснень у присутності двох свідків. Отже, будь-яких порушень прав ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення апеляційним судом не встановлено, тому будь-які твердження про те, що вказаний процесуальний документ містить начебто ознаки підробки, апеляційним судом розцінюються критично.

На підтвердження доводів апелянта про те, що пояснення свідків слід залишити поза увагою, позаяк вказані особи у судовому засіданні не допитувались, а відомості про місце їхнього проживання, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення - не відповідають дійсності, - апелянтом не надано жодних доказів ні у місцевому суді, такі не долучені і до апеляційної скарги, тому апеляційний суд вважає за доцільне ці твердження відхилити.

Доводи апелянта про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню у тому числі через те, що особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 поліцейськими не повідомлено про проведення відеозйомки на бодікамеру, - апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу. Так, згідно з наказом МВС № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. Увімкнення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Апеляційним судом встановлено, що працівник поліції вищенаведених вимог дотримався, жодних фактів порушень прав ОСОБА_1 під час фіксування вчинення ним адміністративного правопорушення судом апеляційної інстанції виявлено не було.

Заперечення ОСОБА_1 своїй вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб уникнути адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Також апеляційний суд у справах про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП враховує правові позиції, зазначені у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Бочкор І. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Бочкор І. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН