ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8623/21 Номер провадження 33/814/26/22Головуючий у 1-й інстанції Гусач О. М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М.,

за участю:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

захисника - Близнюка В.В.

при секретарі - Таценко Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2021 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454,00 грн.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 01 вересня 2021 року о 23 год. 50 хв. він в м. Кременчуці по проспекту Свободи керував автомобілем «MAZDA 3» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога, чим порушив п.2.9а ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, 01 вересня 2021 року о 23 год. 50 хв. ОСОБА_1 в м. Кременчуці по проспекту Свободи, керуючи автомобілем «MAZDA 3» д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху по вул. В. Пугачова біля буд. 1 та здійснив наїзд на транспортний засіб «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.10.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, її в апеляційному порядку ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що працівниками поліції порушено процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Вказував, що поліцейський зобов`язаний був провести огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та скласти акт огляду і лише після незгоди з даними огляду або відмови від проходження огляду на стан сп`яніння повинен був запропонувати пройти огляд у закладах охорони здоров`я.

Оскільки його огляд на стан сп`яніння був проведений з порушенням порядку, передбаченого ст. 266 КУпАП наслідком чого є його недійсність, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в силу cт. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази направлення його для виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції, а судом першої інстанції було проігнороване дане зауваження.

Зазначав, що пояснення свідків ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 не можуть братися до уваги, оскільки в самих поясненнях не конкретизовано обставини за яких, він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення складене відносно нього, адреса свідка ОСОБА_2 має розбіжності із адресою зазначеною в поясненнях, у яких зазначено про факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Також зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 148875 від 02 вересня 2021 року відносно нього було складено о 01:30 годині в АДРЕСА_1 , однак як зазначено в висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 545 від 02 вересня 2021 року в цей самий час о 01:30 годині він проходив огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, який знаходиться в місті Кременчуці по вулиці Ціолковського, 76.

Оскільки він не може перебувати одночасно в різних місцям в зазначений проміжок часу звертає увагу суду, що висновок № 545 від 02 вересня 2021 року слід поставити під сумнів.

Також вказує, що під час складання протоколу йому не були роз`ясненні його права передбачені Конституцією України та ст. 268 КУпАП і про що не зазначено в протоколі.

Ураховуючи викладене прохав постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2021 року скасувати, а провадження відносно нього закрити за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Близнюка В.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду даних вимог закону не дотримався, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Виносячи постанову, суддя місцевого суду вважав, що в діях ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог п.п. 2.9а, 10.5 ПДР України та вчинення правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується наступними доказами: протоколами про адміністративне правопорушення від 02.09.2021 року серії ААБ №148874, серії ААБ №148875; схемою місця події; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 545, складеного о 01 год. 30 хв. 02.09.2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння; рапортами поліцейських; відеозаписом з нагрудних камер поліцейськихта іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Згідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_1 постанова в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП визнається та не оспорюється, апеляційним судом в силу ч.7 ст.294 КУпАП не переглядається.

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись із висновком місцевого суду, що в діях ОСОБА_1 вбачається вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №148874 від 02 вересня 2021 року складеного інспектором взводу 1 роти 4 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Вареником Ю.В., 01 вересня 2021 року о 23:50 в м. Кременчук на перехресті проспекту Свободи та вул. В. Пугачова, біля буд 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MAZDA 3» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у Полтавському обласному центрі терапії залежностей Полтавської обласної ради лікарем наркологом, що підтверджено висновком від 02 вересня 2021 року №545 (о 01:30 год.). Результат огляду, водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Водій порушив п.2.9а ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Із висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 545, складеного о 01 год. 30 хв. 02.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Також із цього висновку вбачається, що огляд водія ОСОБА_1 проводився у КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради», а у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №148874 від 02 вересня 2021 року зазначено, що огляд ОСОБА_1 проходив за адресою м. Кременчук, вул. Ціолковського, 76.

Крім того у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №148875, яким притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП зазначено, що протокол складено за адресою АДРЕСА_1 , 02 вересня 2021 року о 01:30 год.

Таким чином суд не може взяти до уваги висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 545 як належний та допустимий доказ у справі.

Відповідно до пункту 1 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі- Інструкція) водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Положеннями частин 1,2 статті 266 КУпАП (в редакції Закону N 1231-IX від 16 лютого 2021 року) встановлено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так згідно з пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно з пунктом 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначені нормативні правові акти містить два альтернативних способи огляду водіїв з метою виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (розділ 3 Порядку).

При цьому матеріали справи не містять достатньо доказів того, які б свідчили, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Разом з тим письмові пояснення свідків містять інформацію щодо обставин правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу засвідчено лише свідком ОСОБА_2 , який є потерпілим у ДТП скоєної ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд відноситься до них критично.

Про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу також зазначено у рапорті.

При цьому матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом , оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення . Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку .

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні у справі Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно п.4 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, частина 1 статті 265-2 КУпАП встановлює, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 266 КУпАП Особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містять жодних даних про виконання поліцейським вимог статті 265-2, частини 1 статті 266 КУпАП щодо відсторонення його від керування транспортним засобом.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №148874 від 02 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_1 не відповідає вимогам статтям 256, 265-2, 266 КУпАП, розділам ІІ, ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки наявні у матеріалах справи докази свідчать про відсутність вини у ОСОБА_1 , яка передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2021 року є незаконною та необґрунтованою, і підлягає скасуванню в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2021 року у справі в частині притягненняОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль