ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 Справа №607/10260/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюк В.М. розглянувши матеріали, які надійшли з Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої АДРЕСА_1 , не працюючої,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №234366 від 27.07.2022р., 27.07.2022 року близько 19.30год. гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_2 , а саме чинила психологічний тиск та шарпала за руку, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила свою провину у вчиненні зазначеного правопорушення з підстав зазначених у клопотанні про закриття адміністративного провадження, зауваживши що дій вказаних у протоколі вона не вчиняла, зазначивши, що конфлікт виник між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 з приводу визначення місця проживання їхньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою останній не дозволяє бачитися. Дочка в цей момент знаходилася в автомобілі, домашнього насильства стосовно своєї доньки вона не вчиняла, жодних доказів на підтвердження зазначеного немає. Натомість саме її колишній чоловік під час розмови ображав її нецензурною лексикою, погрожував їй фізичною розправою, штовхав та шарпав.

Захисник Созанської М.Я. Сабатюк Н.П. просила закрити провадження у справі, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_3 та його адвокат Черніцький І.Р. в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ №234366 від 27.07.2022р. у судовому засіданні досліджені матеріали справи, а саме: заява та пояснення ОСОБА_3 від 27.07.2022 року, з яких вбачається, що його колишня дружина 27.07.2022року вчинила домашнє насильство відносно їхньої дочки ОСОБА_2 , чинила психологічний тиск та шарпала за руку; пояснення ОСОБА_1 від 27.07.2022 року; пояснення ОСОБА_4 від 27.07.2022року та пояснення ОСОБА_5 від 27.07.2022року, з яких слідує, що малолітня ОСОБА_2 при конфлікті ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не була присутня, знаходилася в автомобілі, конфлікт виник через те, що ОСОБА_3 не зважаючи на рішення суду в якому визначено, що дитина має проживати із матір`ю, не хотів повертати дитину; пояснення ОСОБА_2 від 22.09.2022 року з яких вбачається, що 27.07.2022року відбулася зустріч її батька та матері, вона повідомила що хоче проживати із батьком та пішла в автомобіль, через що мама розсердилася та почала сваритися, вона злякалася та плакала; пояснення ОСОБА_6 від 22.09.2022 року з яких вбачається, що 27.07.2022року під час зустрічі її чоловіка ОСОБА_3 з колишньою дружиною ОСОБА_1 мав місце конфлікт, чоловік сказав сісти дитині в автомобіль, бо бачив, що вона злякалася.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

До адміністративної відповідальності можливо притягти особу лише у разі наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Відсутність складу адміністративного правопорушення є підставою для закриття провадження у справі (стаття 249 КУпАП).

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він криє в собі: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

З диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до диспозиції ч. 1ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Тобто згідно вказаної норми закону, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне вчинення домашнього насильства. Виходячи з пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року N 2229-УІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а фізичне насильство є формою домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у них відсутні належні докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП, умислу на вчинення дій зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення у неї не було, а сам по собі протокол серії ВАБ №234366 від 27.07.2022р. без підтвердження іншими належними доказами не є безумовним та безперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому адміністративну справу слід провадженням закрити.

Керуючись ст.9, п.1 ст.247, ст.ст. 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу, порушену відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП провадженням закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

CуддяВ. М. Братасюк