Справа № 348/2908/21
Провадження № 33/4808/154/22
Категорія ч.4 ст.177-11 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Шкрібляк
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Шкрібляк Ю.Д., з участю захисника Романка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою (далі АС) ОСОБА_1 та захисника Романка В.М., на постанову судді Надвірнянського крайонного суду від 10 січня 2022 року,
в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлучений, військовослужбовець, заступник командира роти забезпечення з морально-психологічного забезпечення, старший лейтенант військової частини НОМЕР_1 , громадянини України,-

визнаний винуватим за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п"ятсот п"ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 (чотириста п"ятдесят чотири) гривні 00 копійок судового збору.

З постанови судді вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) з 31.01.2019 року та призначений на посаду заступника командира роти забезпечення з морально-психологічного забезпечення, згідно наказу Командувача Сил логістики Збройних сил України від 14.04.2021 року №52. 17 грудня 2021 року ОСОБА_1 вибув з військової частини НОМЕР_1 у відрядження на дві доби для проведення щомісячної звірки обліку подій, кримінальних правопорушень, адміністративних правопорушень в м. Тернопіль до Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку. Однак у Тернопільський ЗВВСП не прибув та проводив час на власний розсуд, на зв"язок не виходив,жодної доповіді командиру військової частини не здійснював. Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 172-11 КУпАП.

У своїй АС ОСОБА_1 покликається на те, що постанова судді щодо нього є незаконною, необґрунтованою, і такою, що винесена з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Суддя не дослідив доказів, не надав вірної правової оцінки відповідним обставинам справи.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову Надвірнянського крайонного суду від 10 січня 2022 року щодо нього скасувати, закривши провадження у справі за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В засіданні апеляційного суду захисник Романко В.М. пояснив, що його підзахисний знає про розгляд даної справи, позаяк знаходиться на військовій службі на Східній території України, не може братии участь в судовому засіданні, тому його законні інтереси представлятиме він ( ОСОБА_2 ). Заяв і клопотань від ОСОБА_1 до суду щодо відкладення справи не надходило.

Далі захисник, вважає дану постанову незаконною та необгрунтованою, позаяк ОСОБА_1 не самовільно покинув військову частину, тому, що поїхав у відрядження на дві доби для проведення щомісячної звірки обліку до Тенопільського зонального відділу війсткової служби правопорядку.

Просить скасувати постанову Надвірнянського крайонного суду від 10 січня 2022 року та закрити провадження за відсутності події та складу адмінправопорушення.

Заслухавши пояснення захисника Романка В.М., який просить скасувати постанову, а провадження закрити; перевіривши матеріали справи, суд вважає, що АС слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Крім цього, право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.

Як вбачається з матеріалів справи апелянт не був присутній при розгляді справи місцевим судом та проголошенні оскаржуваної постанови.

Приймаючи до уваги, вищевказані обставини, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Разом з тим, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Законом України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_3 своєї частини; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Статтею 49 Статуту передбачено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Адміністративна відповідальність передбачена, згідно диспозиції ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб .

Діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Вина ОСОБА_1 доводиться такими доказами, зокрема: поясненнями, даним ним в судовому засіданні, протоколом серії А1807 №20 від 20.12.2021, відповідно до якого зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 283 від 16.12.2021; копією посвідчення про відрядження від 17.12.2021; копією пояснюючої офіцера інформаційно-телекомунікаційного відділення капітана військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 ; копією пояснюючої записки чергового військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_5 ; копією пояснюючої записки т.в.о. заступника командира військової частини з МПЗ А 1807 старшого лейтенанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 ; копією пояснюючої записки начальника інформаційно-аналітичної групи старшого лейтенанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 .

В своїй АС ОСОБА_1 покликається, що на той період часу, в який вчинено адмінправопорушення не було умов особливого періоду.

Однак, до наведених доводів суд ставиться критично, враховуючи таке.

Зважаючи на приписи ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбуваний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування , Збройних Сил України , інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій,а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 та продовжується до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію.

Скасування особливого періоду буде здійснено окремим указом Президента України "Про демобілізацію" після стабілізації обстановки на сході України".

Отже, з 17 грудня 2021 року та на момент вчинення адмінправопорушення існували умови особивого період, позаяк не було указу Президента України про скасування особливого періоду.

Що стосується покликань захисника, що Губаль не самовільно покинув військову частину, позаяк поїхав у відрядження на дві доби для проведення щомісґчної звірки частини обліку подій до Тенопільського зонального відділу війсткової служби правопорядку, спростовуються матералами справи, з яких вбачається, що у Тернопільський ЗВВСП ОСОБА_1 не прибув та проводив час на власний розсуд, на зв`язок не виходив, жодної доповіді за той період командиру не здійснював.

Всі інші доводи ОСОБА_1 мають формальний характер та спрямовані на ухилення його від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративні правопорушення.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, а саме: нез`явлення військовослужбовця (крім строкової військової служби) вчасно без поважних на військову службу причин тривалістю до 3 діб, вчинене в умовах особливого періоду.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 4 ст. 172-11 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 та інших обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.294, КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 та його захиснику Романку В.М.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Романка В.М. залишити без задоволення, а постанову судді Надвірнянського районного суду від 10 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-11 КУпАП без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Ю.Д. Шкрібляк