Справа №592/912/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Онайко Р. А.
Номер провадження 33/816/142/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 472 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Сумської митниці Бикова Д.І. на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року, якою відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. Російської Федерації, паспорт: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,

закрито справу про порушення митних правил у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України,-

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що 04.12.2021 о 00:41 в зону митного контролю митного поста "Бачівськ" Сумської митниці, в напрямку виїзд з України до РФ по смузі руху «червоний коридор» заїхав рейсовий автобус марки «SETRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 сполученням «Рені - Москва», в якому у якості пасажира слідувала гр. РФ ОСОБА_1 . Під час фактичного огляду транспортного засобу та особистих речей гр. ОСОБА_1 у багажному відділенні автобусу марки «SETRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумці серед особистих речей, без ознак приховування, було виявлено книгу БИБЛИЯ или книги священного писанія ВЕТХАГО И НОВАГО ЗАВЕТА въ рускомъ переводъ съ параллельными мъестами 1910 г. издание девятое. САНКТ ПЕТЕРБУРЪ, 328 стор. відносно яких при переміщенні через митний кордон України встановлені обмеження згідно статті 197 Митного кодексу України та п. 7 додатку № 1 інструкції, затвердженої Наказом Мінкультури і мистецтв України № 258 від 22.04.2002 року. Вищевказана книга належить гр. ОСОБА_1 та переміщувалася нею особисто.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник Сумської митниці Биков Д.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та накласти стягнення в межах санкції цієї статті.

Сумська митниця ДФС не погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Апелянт зазначає, що відповідно до п. 7 додатку № 1 до Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої наказом Мінкультури і мистецтв України № 258 від 22.04.2002 року дозвіл не потрібен до творів друку, виданих після 1945 року, ОСОБА_2 : окремо видані твори, зібрання творів, збірки творів різних авторів, науково-популярна література, література для дітей; періодичні, нотні, картографічні....в данному випадку книга 1910 року, за таких обставин у разі переміщення даної книжки через митний кордон України вона підлягала обов`язковому декларуванню та заявлению за встановленою формою, однак не була заявлена громадянкою ОСОБА_1 .

Апелянт вказує, що з огляду на викладене та враховуючи, що згідно зі ст. 19 Конституції України та ст. 7 КУпАП застосування заходів адміністративного впливу проводиться у точній відповідності з законом, судове рішення, згідно якого справу про порушення митних правил, заведену у відношенні гр. Росії ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України було закрито, підлягає скасуванню.

Апеляційним судом вживалися заходи щодо виклику ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 01 березня 2022 року, 28 квітня 2022 року, 01 червня 2022 року, 07 липня 2022 року та 16 серпня 2022 року, однак в судові засідання вона не з`явилася, також у зв`язку з введенням на території України воєнного стану судові повідомлення шляхом направлення через АТ «Укрпошта» на територію держави-агресора (Росії) видалось не можливим.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому, суд враховує, що правопорушення, передбачене ст. 472 МК України не відносяться до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, ч.2ст.268 КУпАП.

За таких обставин, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника митниці задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ст.472 МК передбачена відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Відповідно до приписів ч. 1 і 2 ст.197 МК, у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються органами доходів і зборів на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій, уповноважених на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, з використанням механізму «єдиного вікна» відповідних дозвільних документів та/або відомостей про включення (виключення) товару до (з) відповідного реєстру у формі електронних документів, засвідчених електронним цифровим підписом, які підтверджують дотримання встановлених обмежень щодо переміщення таких товарів через митний кордон України, якщо використання таких дозвільних документів та/або відомостей для здійснення митних формальностей передбачено законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом, для здійснення митних формальностей можуть використовуватися паперові примірники таких документів, надані декларантом або уповноваженою ним особою.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, визначає коди товарів згідно з УКТ ЗЕД, на переміщення яких через митний кордон України у відповідному напрямку встановлено обмеження, та розміщує відповідну інформацію на своєму офіційному веб-сайті та на єдиному державному інформаційному веб-порталі «Єдине вікно для міжнародної торгівлі».

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.257 МК умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються КМУ, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п.2 «Положення про митні декларації», затвердженого постановою КМУ від 21.05.2012 №450 товари декларуються шляхом подання митному органу, серед іншого, митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, а згідно п.2.8.3 Порядку заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, затвердженого наказом МФУ 28.05.2012 № 614 «Заповнення підпункту 3.3 «Товари, переміщення яких через державний кордон України обмежено (здійснюється за дозвільними документами, що видаються органами виконавчої влади) або заборонено» здійснюється шляхом проставлення позначки у відповідній рамці: «Так» - за наявності товарів переміщення, «Ні» - за їх відсутності». Тобто, товарами переміщення яких через державний кордон України обмежено є такі товари, переміщення яких через державний кордон України здійснюється за дозвільними документами, що видаються органами виконавчої влади у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1.2 Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 № 258, нею визначається порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства) та юридичними особами (суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності будь-якої форми власності, державними та громадськими установами, представництвами іноземних компаній, дипломатичними представництвами, міжнародними організаціями тощо).

Додаток 1 до вказаної Інструкції наводить перелік сувенірних виробів, предметів культурного і ужиткового призначення серійного і масового виробництва, на вивезення (тимчасове вивезення) яких дозвіл Державної служби контролю не потрібен.

Відповідно до п.7 вказаного додатку не потрібен дозвіл Державної служби контролю на вивезення творів друку, виданих після 1945 року, у т.ч.: окремо видані твори, зібрання творів, збірки творів різних авторів, науково-популярна література, література для дітей; періодичні, нотні, картографічні, образотворчі видання, брошури, рекламні видання; видання, що вивозяться їх авторами; довідники для вступників до вищих навчальних закладів та однотомні мовні словники; сучасні репринтні та факсимільні видання; усі видання та інформація на будь-яких носіях, що відправляються державними бібліотеками, бібліотеками наукових товариств і громадських організацій, музеями відповідно до міжнародного книгообміну та міждержавного міжбібліотечного обміну; тиражована друкована графіка (репродукції, літографії, естампи, плакати, постери, афіші, календарі, листівки, конверти і т.п.), фотоальбоми і фотопродукція сувенірного призначення і т.п.

Системний аналіз вказаного законодавства дозволяє зробити висновок, що дія Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України розповсюджується виключно на вивезення саме культурних цінностей, при цьому зазначені в додатку 1 предмети для вивезення не потребують дозволу Державної служби контролю незалежно від того чи є культурною цінністю.

Разом з тим, вказана інструкція не визначає порядку отримання дозволу Державної служби контролю для предметів, які не є культурною цінністю, тобто вона регулює порядок вивезення культурних цінностей та не стосується предметів, які не є культурними цінностями.

Як вбачається з експертного висновку про культурну цінність та матеріальну вартість предметів зазначених у справі про порушення митних правил №0361/80500/21 заведеної 04.12.2021 у відносшенні громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 надана для проведення державної експертизи культурних цінностей книга «Бибія или книги священного писанія ВЕТХАГО И НОВАГО ЗАВЕТА въ рускомъ переводъ съ параллельными мъестами.-Изд.девятое.- Санктпетербурґь: Синодальная типографія, 1910. 1546 с.», не є культурною цінністю у визначенні ЗУ «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», дія зазначеного закону на неї не поширюється.

Таким чином, з огляду на експертний висновок зазначена книга не є товаром, переміщення якого через митний кордон України обмежено законодавством України, зокрема «Інструкцією про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», а тому під час проходження ОСОБА_1 митного контролю вони не підлягала обов`язковому декларуванню, що виключає в діях останньої склад правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.

З огляду на викладене, враховуючи висновок експерта від 12.01.2022 № 01-31/12, при складанні протоколу про порушення митних правил не було конкретизовано, які саме обмеження щодо переміщення вказаної вище книги були порушені ОСОБА_3 .

Натомість службова особа, яка склала протокол про порушення митних правил, передбачених ст.472 МК України, обмежилася лише посиланням на законодавство України, не розкриваючи зміст його норм та не аналізуючи детально його положення щодо переміщення через митний кордон зазначеної в протоколі книги, яка не відносяться до культурних чи історичних цінностей та яка не потребує спеціального дозволу на її вивезення з точки зору розповсюдження на неї відповідних заборон або обмежень, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ, згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Крім того, рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Зазначене також узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, що сформульована у п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Апеляційний суд вказує, що відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд першої інстанції вмотивовано відхилив у своїй постанові.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, дослідивши усі докази в справі, суддя дійшов обґрунтованого висновку, що надані митним органом докази в підтвердження ОСОБА_1 порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК, не доводять поза розумним сумнівом його причетність до його вчинення, а тому, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обґрунтовано та вмотивовано закрив провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року, якою закрито справу про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ст.472 МК України залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Сумської митниці Бикова Д.І. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.