ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1757/22 Номер провадження 33/814/331/22Головуючий у 1-й інстанції Гусач О. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 травня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 18.02.2022 року о 15-40 год. в м. Кременчукі по вул.. Т. Бульби керував транспортним засобом «ЗАЗ DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп?яніння: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , в якій просив скасувати постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 травня 2022 року, та закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що жодних ознак наркотичного сп`яніння на момент зупинки та на початку спілкування у нього не було, а лише після того, коли інспектор поліції побачив, що на ОСОБА_1 раніше складали протоколи за ст.130 КУпАП, і тільки тоді виникли у нього сумніви. Вважає, що працівник поліції перевищив своє службове становище стосовно нього.

Також апелянт стверджує, що працівниками поліції було порушено алгоритм дій при оформленні та складенні матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачений ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ від 09.11.2015 року №1452/735.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №123770 це документ бланкетної форми, який в собі не може нести жодної інформації з приводу належного розгляду справи, а фактично лише кваліфікацію діяння та зібрані інспектором докази, які будуть надані до суду для подальшого розгляду;

Показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є належними доказами, оскільки бланки заповнені інспектором власноруч, свідки не виконали засвідчення в частині «З моїх слів записано вірно. Мною прочитано», відсутні на передостанньому рядку число, місяць, рік їх складення;

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є безперервним, а складається з двох відеофайлів, що є порушенням його виготовлення, а крім того, у самому протоколі ААБ №123770 відсутній запис про їх долучення;

Матеріали справи не містять Акту огляду, що є обов`язковим при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5 ПДР України, а вписування в рапорт можливих ознак сп`яніння є порушенням порядку оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення. На місці зупинки ОСОБА_1 не пропонувалося проходити огляд на стан сп`яніння.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.02.2022 року о 15-40 год. в м. Кременчукі по вул.. Т. Бульби керував транспортним засобом «ЗАЗ DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп?яніння: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначені вище обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №123770 від 18.02.2022 року.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ №123770 від 18.02.2022 (а.с.1), поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; рапортом поліцейського; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та іншими матеріалами справи у їх сукупності.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №123770 це документ бланкетної форми, який в собі не може нести жодної інформації з приводу належного розгляду справи, а фактично лише кваліфікацію діяння та зібрані інспектором докази, які будуть надані до суду для подальшого розгляду, суд відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, підстав визнати протокол неналежним доказом виходячи з міркувань апелянта, наведених вище, не вбачається.

Щодо доводу апелянта про те, що показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є належними доказами, оскільки бланки заповнені інспектором власноруч, свідки не виконали засвідчення в частині «З моїх слів записано вірно. Мною прочитано», відсутні на передостанньому рядку число, місяць, рік їх складення, слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи у сукупності, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі шляхом ухилення, зазначаючи, що йому потрібно везти матір до лікаря, а тому зараз він не може проїхати разом із працівниками поліції до лікарні. Пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не ставлять під сумнів інші докази у справі, а тому відсутність фрази «З моїх слів записано вірно. Мною прочитано» не можна визнати суттєвим порушенням порядку оформлення пояснень свідків, тим більше, що не існує єдиної форми зазначеного документа.

Щодо доводу апелянта, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є безперервним, а складається з двох відеофайлів, що є порушенням його виготовлення, а крім того, у самому протоколі ААБ №123770 відсутній запис про їх долучення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом із тим, із долучених до справи відеоматеріалів вбачається, що запис здійснювався безперервно з початку виконання службових обов`язків працівниками поліції, зафіксовано моменти перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля ЗАЗ Daewoo д.н.з. НОМЕР_1 , винесення постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №5330617 на водія ОСОБА_1 , зазначення працівником поліції підозри, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, про що свідчать наступні ознаки, що були помічені працівником поліції: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зафіксовано ухилення ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у присутності двох зазначених у протоколі свідків./

Довід апелянта щодо того, що матеріали справи не містять Акту огляду, що є обов`язковим при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5 ПДР України, а вписування в рапорт можливих ознак сп`яніння є порушенням порядку оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення, суд відхиляє з наступних підстав.

Згідно із п.10 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Так, аналіз наведеної норми дозволяє дійти висновку, що акт огляду на стан сп`яніння складається в тому випадку, коли по-перше, огляд проводився поліцейським, по-друге, на стан алкогольного сп`яніння, по-третє, за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу.

Як вбачається із матеріалів справи, працівники поліції обґрунтовано мали підстави для направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, який має проводитися в найближчому закладі охорони здоров`я, згідно з п.12 зазначеної вище Інструкції №1452/735.

Так само суд зазначає, що враховуючи обставини справи, наведені вище, відповідно до норм чинного законодавства України, працівники поліції не повинні були пропонувати проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що було ними виконано вірно.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин