ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/788/22Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І.
Провадження № 33/817/679/22 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 28 грудня 2022 р. у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 р., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі особа, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду в частині притягнення його до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували законність дій працівників поліції щодо зупинки автомобіля, яким він керував. Також відсутні рішення працівників поліції щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, які б стали причиною його зупинки.

Звертає увагу на те, що дії працівників поліції не відповідали вимогам ст. 268 КУпАП, а саме поліцейські належним чином не роз`яснили йому права, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не запропонували йому надати пояснення, залучити адвоката для захисту своїх прав.

Наголошує на тому, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського порядку оформлення матеріалів за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Посилається на те, що дії працівників поліції не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі, і такі дії є прямим порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення у графі дата вчинення правопорушення міститься виправлення дати вчинення правопорушенням, що є порушенням Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом №1376 від 06.11.2015. Стверджує, що з цієї підстави протокол є недійсним.

Вказує, що працівниками поліції не залучено двох свідків, які б підтвердили факт його відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце її розгляду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не подав.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважає, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови 16 вересня 2022 року о 17 год. 26 хв. ОСОБА_1 по вул. Незалежності в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував автомобілем "Renault Duster", д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вбачається із відеореєстратора службового автомобіля та відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, причиною зупинки автомобіля "Renault Duster", д.н.з. НОМЕР_1 , було те, що водій ОСОБА_1 , здійснивши поворот праворуч, не увімкнув відповідний покажчик повороту, та не був пристебнутий ременем безпеки за наявності такого.

Дана обставина підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №5901212 від 16.09.2022, складеною відносно ОСОБА_1 , та відповідно до якої останній порушив вимоги п. 9.2, п. 2.3.в) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Як вбачається із відеозапису із нагрудних камер поліцейських (відеофайла VID-48F-00-0101), дана постанова зачитана ОСОБА_1 вголос.

Таким чином, вважаю, що транспортний засіб ОСОБА_1 "Renault Duster", д.н.з. НОМЕР_1 працівниками поліції був зупинений законно, за наявності для цього підстав.

У рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, рушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Крім цього, враховуючи те, що вищенаведена постанова вступила в закону силу, відсутні підстави вважати, що працівники поліції діяли всупереч вимог ст. 35 Закону України Про Національну поліцію.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі - Інструкція/, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції та протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №162073 від 16.09.2022.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора - "Alcotest 6820" №ARLH-0143 (повірка дійсна до 30.11.2022), так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №162073 від 16.09.2022 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Посилання апелянта на виправлення в даті вчинення адміністративного правопорушення, на думку суду, є опискою, що не спростовує висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, однак будь-яких заяв, зауважень, скарг при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення чи після його оформлення порушник не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Також патрульними поліцейськими ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що підтверджується його особистим підписом в адмінпротоколі, однак за наслідками такого роз`яснення останній не заявляв жодних клопотань.

Відомості протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, який був долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, і підстав піддавати сумніву даного відеозапису немає.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не залучено двох свідків, які б підтвердили факт його відмови від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі, є неспроможними, оскільки в частині 2 статті 266 КУпАП зазначено, що під час проведення огляду осіб поліцейські застосовують технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Тому, зафіксувавши факт відмови ОСОБА_1 на нагрудну боді-камеру, працівники поліції, діяли правомірно та дотримались вимог ст. 266 КУпАП.

На даних відеозаписах об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. Із урахуванням викладеного приходжу до висновку про те, що наявні відеозаписи є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, так із матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, що ставить під сумнів правомірність дій працівників поліції, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності його притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Всі інші доводи, які зазначені в апеляційній скарзі, були належним чином досліджені судом першої інстанції та спростовані під час судового розгляду.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своєчасний і правильний розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених в тому числі ст. 130 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті).

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, останній зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, порушником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба