ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2022 Справа №607/11783/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець, розлучений,

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №278710 від 01 вересня 2022 року, 01 вересня 2022 року о 20 год. 40 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи у громадському місці, а саме у під`їзді №6 по АДРЕСА_2 , голосно стукав у квартиру АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 , ображав нецензурною лайкою, голосно кричав, чим порушив громадський порядок і спокій громадян.

У суді ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив, що жодного дрібного хуліганства він не вчиняв, а, навпаки, ОСОБА_2 вчинила конфлікт та ще й викликала працівників поліції. ЇЇ заява є наклепом на нього.

Для вирішення питання про те, чи були вчинені дані правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено наявні у справі докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №278710 від 01 вересня 2022 року, зміст якого викладено вище;

-рапорт ДОП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Володимира Вівчарина (без зазначення дати його складання), відповідно до якого 01 вересня 2022 року близько 21 год. працівниками поліції було здійснено виїзд на місце події, яке знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Симоненка. Прибувши за вказаною адресою, було виявлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який голосно стукав у двері заявниці, ображав її нецензурною лайкою та поводив себе зухвало. В ході опрацювання повідомлення на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №278710;

-заяву ОСОБА_2 від 01 вересня 2022 року, у якій вона просила провести перевірку та притягнути до відповідальності невідому їй особу, яка 01 вересня 2022 року близько 20 год. 40 хв. вчинила у під`їзді №6 по АДРЕСА_2 дрібне хуліганство, а саме: голосно кричав, стукав у її квартиру та використовував нецензурну лексику;

-пояснення ОСОБА_2 від 01 вересня 2022 року, у яких вона підтвердила обставини, викладені у її заяві від 01 вересня 2022 року.

Статтею 173 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інших подібних дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Проте, належні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства у матеріалах справи відсутні.

Так, на підтвердження вини надано лише пояснення та заяву ОСОБА_2 , у яких йдеться про те, що невідома їй особа голосно стукала у двері її квартири та виражалась нецензурною лайкою.

Наявний у матеріалах справи рапорт не є доказом вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства, оскільки, рапорт це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом у спілкуванні між працівниками поліції, але не є доказом вини особи у вчиненні правопорушення.

Крім того, з рапорту вбачається, що події, про яку в ньому йдеться викладені з заяви ОСОБА_2 , а працівник поліції очевидцем події не був.

Будь-які інші докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні дрібного хуліганства у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні 01 вересня 2022 року дрібного хуліганства не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 01 вересня 2022 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173, 247, 280, 283, 284, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

CуддяН. М. Сташків