Номер провадження: 33/813/254/22
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М.В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника Євсюкова Є.П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Молдови, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

Оскарженою постановою, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Згідно оскарженої постанови, 31.10.2021 року, о 23 год. 42 хв., рухався на транспортному засобі «Nissan Almera» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.. Семена Палія в м. Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, почервоніння очей).

Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння,у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на відеозаписі, чим порушив п.2.5 ПДР.

Не погоджуючись із постановою, захисник Євсюков Є.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необґрунтованість та незаконність постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Апелянт посилається на те, що суд не звернув уваги на порушення, допущені працівниками поліції при оформлені протоколу про адміністративне правопорушення, зазначає, що працівники поліції не пояснили йому причини зупинки, не роз`яснили його права та обов`язки, не залучили захисника та захисника, оскільки він являється громадянином Молдови та не розуміє української мови, що і слугувало підставою для його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». Стверджує, що працівники поліції не пропонували йому проходження огляду в медичному закладі, та без участі свідків, а він від такого огляду не відмовлявся. Вважає, що відсутні докази перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а працівники поліції від керування транспортним засобом його не відстороняли.

ОСОБА_1 та його захисник у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи останні були повідомленими належним чином, зокрема, шляхом СМС-повідомлення на номера їх мобільних телефонів, які вказані в матеріалах справи, так і шляхом телефонограми за вказаними номерами телефонів.

Будь-яких заяв, або клопотань від апелянта про причини неявки до суду апеляційної інстанції у судове засідання, призначене на 14.03.2022 року, не надходило.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права осіб на доступ до правосуддя, які були завчасно повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про законність постанови суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Так, згідно з протоколом серії ААБ №138017 від 31.10.2021 року, водій ОСОБА_1 , 31.10.2021 року, о 23 год. 42 хв., рухався на транспортному засобі «Nissan Almera» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.. Семена Палія в м. Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №138017 від 31.10.2021 року ОСОБА_1 підписав без будь-яких зауважень та зазначив, що з обставинами викладених у протоколі згоден.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення на стан алкогольного/наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння при обставинах, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується долученими до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписами на DVD-R диску «Media», на яких зафіксований факт відмови останнього від проходження на вимогу поліцейського огляду на стан алкогольного сп`яніння, як за допомогою газоаналізатору «драгер», так і у медичному закладі.

При цьому, відповідно до наявних відеозаписів з боді-камер поліцейських, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти медичний огляд, але останній в відмовився від проходження будь-якого огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 31.10.2021 року, під час складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, який беззаперечно підтверджує відомості викладені в протоколі та вину правопорушника.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.

На відеозапису зафіксовано момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також перебіг складання протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі і відмова останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено та дії останніх були здійснені в межах наданих їм повноважень.

Зокрема, не було встановлено порушення поліцейськими права на захист ОСОБА_1 оскільки повідомивши працівникам поліції, що не розуміє української мови не намагався залучити або захисника або перекладача та не висував таку вимогу відповідно.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, що працівниками поліції під час складання протоколу не були залучені свідки, суд також визнає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів захисника про відсутність доказів про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими та декларативними, з огляду на те, що ОСОБА_1 не інкримінується керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, що передбачено п.2.9а ПДР, а навпаки йому інкримінується відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що передбачено п.2.5 ПДР.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом після відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд визнає непереконливими, оскільки на підтвердження цих обставин, апелянтом доказів не надано.

Та обставина, що в протоколі про адміністративне правопорушення працівники поліції не зазначили відомості про відсторонення водія від керування транспортним засобом, не впливають на правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та не спростовують висновок про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Застосовуючи адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини. Стягнення застосовано в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Рішення суду в цій частині також відповідає сталій практиці Європейського суду з прав людини, зокрема висновку у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, в якому Суд у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, в апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в районному суді.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної постанови судді районного суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Євсюкова Є.П. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський