П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2022 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачук О.А розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 - адвоката Хрипти І.М. про перегляд за виключними обставинами постанови Ужгородсього міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Хрипта І.М. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною заявою згідно якої просить переглянути постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20 за виключними обставинами у зв`язку з вступом в законну силу рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 21.07.2021 року № 3-р(ІІ)/2021, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20 в частині конфіскації в порядку ст. 471 МК України, вилученого у ОСОБА_1 товару, згідно з протоколом № 0304/30500/20 скасувати.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення за виключними обставинами покликається на рішення Другого сенату Конституційного суду України № 3-р(ІІ)/2021 у справі №3-261/2019(5915/19) від 21 липня 2021 року, яким було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів». Зазначає, що з 21.01.2022 року положення абзацу другого статті 471 МК України втратили чинність, що є підставою, у розумінні ст. 459 КПК України, для перегляду постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20 за виключними обставинами.

Дослідивши матеріали заяви про перегляд рішення за виключними обставинами та матеріали справи № 308/3167/20 суддя доходить наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Згідно зі ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 цього Кодексу також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Проте, у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (в тому числі за виключними обставинами) чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

У рішенні Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 3-р(ІІ)/2021 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України, що визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Станом на день прийняття Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області постанови від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20, окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів» неконституційними визнані не були, тобто на момент ухвалення рішення судом застосовано чинні норми КУпАП.

При цьому, постанова суду від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20 набрала законної сили, тобто судове рішення виконане.

Станом на момент ухвалення рішення Конституційним Судом України № 3-р(П)/2021 від 21.07.2021р. адміністративно-процесуальні відносини у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 471 МК України вже припинилися, внаслідок чого дія рішення не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Враховуючи, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено КСУ безпосередньо у тексті ухваленого рішення), суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20.

Зазначене повністю кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, в якій суд з цих же підстав відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 року за виключними обставинами.

А тому на підставі вищенаведеного, суддя приходить до висновку, що у задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 - адвоката Хрипта І.М. про перегляд за виключними обставинами постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 - адвоката Хрипти І.М. про перегляд за виключними обставинами постанови Ужгородсього міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2020 року у справі № 308/3167/20 відмовити.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі, до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.А.Придачук