Справа №: 700/124/22
Провадження № 3/700/84/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року Суддя Лисянського районного суду Черкаської області Бесараб Н.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, відповідно до обліку поліції до адміністративної відповідальності притягувався 04.03.2021 року за ч.2 ст.44-3 КУпАП - штраф 170 грн., 05.08.2021 року за ст.183 КУпАП - штраф 850 грн., 25.08.2021 року за ст.183 КУпАП - штраф 850 грн., у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 17.01.2022 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_1 перебував без документів, що посвідчують особу за адресою: вул.О.Стукала смт.Лисянка, чим порушив постанову КМУ №1236 від 09.12.2020 року та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи в установленому законом порядку.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №804411 від 17.01.2022 року, вважаю що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 17.01.2021 в смт.Лисянка по вул.О.Стукала, перебував без документів, що посвідчують особу, чим порушив вимоги постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.

Проте, виходячи із даних протоколу про адміністративне правопорушення, останній містить у собі не конкретизовоне посилання на вказану правову норму та не конкретизовано у якому саме громадському місці перебував ОСОБА_1 без документів.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Інакше кажучи, даній особі інкриміновано порушення норми, яка не установлює для нього правил поведінки (заборон) і однозначно не має змоги бути застосована, оскільки посилання на саму лише Постанову КМУ №1236, без зазначення того чи іншого пункту та підпункту свідчить про неконкретність обвинувачення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Іншими словами, не вказавши порушення конкретного пункту та підпункту постанови КМУ, тобто, фактично правової норми, яка установлює правило поведінки, уповноважена особа поклалась на розсуд суду при її виборі.

Суд вкотре наголошує, що уточнювати і відредактовувати протокол з цього питання самостійно він змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також інші учасники процесу повинні чітко знати і розуміти суть обвинувачення, яке становить собою предмет судового розгляду. А неконкретність обвинувачення, з огляду на викладене вище, порушує права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як будувати тактику захисту і, відповідно, належно захищатися від неконкретного обвинувачення по суті неможливо, що порушує конвенційні права особи.

Отже, з урахуванням вимог ст.256 КУпАП, суд констатує, що у протоколі про адміністративне правопорушення не виписана суть самого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП, зважаючи на те, що сам протокол є процесуальним документом, складеним уповноваженою на те особою, з метою фіксації адміністративного правопорушення, тобто як підстава притягнення особи до адміністративної відповідальності, та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також, у протоколі не зазначені свідки та не відображена їх відсутність, що у цілому ставить під сумнів об`єктивність цього документу, а визначення суті адміністративного правопорушення за результатами вивчення таких даних протоколу безпосередньо та у сукупності з долученими на підтвердження викладених у ньому обставин уповноваженою особою поліції матеріалами, як доказів, якими доводиться вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є очевидним.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст.ст.251 КУпАП).

У силу ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Практика Європейського Суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Жодних інших доказів до матеріалів справи уповноваженою особою не долучено та судом не установлено, зокрема, відсутні будь які інші докази із числа передбачених ст.251 КУпАП, фактичні дані яких би слугували підтвердженням висунутого обвинувачення, принаймні, пояснення будь яких інших свідків, фото-та відеоматеріали.

Таким чином приходжу до висновку, що діям ОСОБА_1 не надано належної правової оцінки, що позбавляє суд дійти висновку про наявність в діях останнього того чи іншого правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, досліджуючи надані матеріали, у тому числі, виходячи із фабули обвинувачення, суд мав би установити чи мав місце факт.

Однак, ураховуючи вищевикладене, з огляду на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі, у той час, як суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, відхиливши ряд наданих уповноваженою особою недопустимих доказів, слід констатувати недоведеність складу правопорушення.

Враховуючи положення статей 7,9,245,251,280 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності адміністративного правопорушення та її вини у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимим доказами.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні, а судом не здобуті належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7, 9, 221, 245, 247, 280, 283-285, 294 КУпАП, ст.62 Конституції України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП, закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня винесення може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду.

Суддя Н.В.Бесараб