П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи не повідомив, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а :

Гр. ОСОБА_1 29 травня 2022 року о 19 годині 30 хвилин на автомобільній дорозі Р-10, 56 кілометр (Черкаський район Черкаської області), керував автомобілем марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820», результат тесту № 701 0,97 ‰. Подія фіксувалася технічними засобами відеозапису, а саме на бодікамеру працівника поліції.

Гр. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань до суду не подав.

Суд наголошує, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07 липня 1989 року).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Зважаючи на те, що гр. ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення, суд констатує, що він достеменно знав про дане судове провадження, однак, з моменту складення протоколу по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, відтак, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи.

У п.п. 66 - 69 рішення у справі «Смірнова проти України» (заява № 36655/02) від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Нездатність державних органів ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням статті 6 параграфа 1 даної Конвенції, оскільки обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи.

За таких обставин, враховуючи, що статтею 268 КУпАП не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, ураховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе розглянути справу без участі гр. ОСОБА_1 .

Неявку гр. ОСОБА_1 у судове засідання суд розцінює як ухилення від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 129913 від 29 травня 2022 року гр. ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, п. 2.9 а Правил дорожнього руху України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши адміністративний матеріал та оцінивши докази у їх сукупності, дії гр. ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Вина гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується наступними доказами по справі:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 129913 від 29 травня 2022 року;

- результатом тесту до протоколу серії ААБ № 129913 від 29 травня 2022 року, зробленого за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820», результат тесту № 701 0,97 ‰;

- даними Акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого гр. ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння;

- дослідженим у судовому засіданні відеозаписом з бодікамери працівника поліції від 29 травня 2022 року.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення оформлені відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи.

Водночас, суд зауважує, що за змістом ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відтак, порушень вимог чинного законодавства в діях працівників поліції суд не вбачає.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією дотриманий порядок доказового забезпечення, що передбачає належний рівень доказування стосовно доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При визначенні адміністративного стягнення гр. ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого ним правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання гр. ОСОБА_1 , суд не вбачає.

З огляду на вищевикладене, вважаю, що до гр. ОСОБА_1 , необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Дане адміністративне стягнення є необхідним і достатнім для виправлення гр. ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір», із гр. ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 35, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 283-285 КУпАП, суддя -

у х в а л и л а :

Визнати гр. ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до судової палати у кримінальних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т. А. Миколаєнко