Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

27.12.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2020 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті гривень), із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять гривень) 40 коп.

Згідно з постановою, 19.10.2020, о 00 год 10 хв, по вул. Гагаріна, 264, у м. Ужгород, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Мерседес» д. н. з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив приписи передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. На думку апелянта, висновки суду є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності апелянта, не повідомивши його про дату, час та місце розгляду справи. Стверджує, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Мотивує це тим, що з рішенням поліцейських він не погоджується, оскільки на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення апелянт був тверезий, алкогольних напоїв не вживав, пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога йому не пропонували. На думку апелянта, працівники поліції діяли всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція) та інших нормативних документів, які регулюють порядок направлення водіїв на огляд з метою визначення стану сп`яніння. ОСОБА_1 стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складений всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, а тому належним доказом у справі його вважати не можна. Надані відеозаписи, на думку апелянта, не містять достовірних даних про те, що апелянт керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисниці, адвокатки Караман Н.Ю., неявка яких, з огляду на приписи ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи убачається, що повідомлення про час та місце розгляду справи вищевказаним особам надіслано відповідно до вимог закону.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно - правових актів.

Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 вказав, що у зазначені в протоколі час та місці він не керував транспортним засобом, у зв`язку з чим, працівники поліції безпідставно пропонували мені пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а відтак і у незаконний спосіб склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. У той момент, коли працівники поліції підійшли до його автомобіля, то такий знаходився в нерухомому стані з вимкнутим двигуном, а він перебував не в автомобілі, поруч з таким, не керувавши транспортним засобом ні в момент, ні до моменту виявлення його працівниками поліції, про що він неодноразово стверджував працівникам поліції, однак вони не реагували на ці пояснення, безпідставно обвинувачуючи його в тому, що він нібито керував транспортним засобом. Також у письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що вказані обставини підтверджуються і відеозаписом із місця події, на який необґрунтовано послався суд першої інстанції у підтвердження його винуватості. Також ОСОБА_1 послався на те, що у матеріалах справи відсутні відомості про будь-яких осіб, які б підтвердили голослівні обвинувачення працівників поліції про керування ним транспортним засобом. Звернув увагу і на те, що у протоколі зазначено, що він нібито керував транспортним засобом 19.10.2020 об 00 год 10 хв, а з відеозапису вбачається, що працівники поліції обвинувачували його у керуванні транспортним засобом, починаючи з 23 год 50 хв 18 жовтня 2020 року, і при цьому, з відеозапису не вбачається, що він відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, на яких вказується у протоколі, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Тому, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений щодо нього безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшов до розгляду справи, не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, розглянувши справу без його участі, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При оцінці доводів апеляційної скарги та письмових пояснень ОСОБА_1 апеляційний суд бере до уваги такі обставини.

Як убачається з матеріалів справи, такі не містять достовірних доказів про факт керування ОСОБА_1 автомобілем, у тому числі й у стані алкогольного сп`яніння, або з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вимоги працівників поліції на проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах законодавства та фактичних обставинах справи.

При цьому, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом,факт зупинки автомобіля у присутності свідків.

До апеляційного суду з метою перевірки обґрунтованості доводів апеляційної скарги та вказаних вище письмових пояснень ОСОБА_1 неодноразово викликалися у якості свідків гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (58, 62), а також патрульні поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (59, 63), однак такі не з`являлися без поважних причин, у зв`язку з чим, апеляційний суд позбавлений можливості з`ясувати в них будь-які факти та обставини, які б могли мати значення для справи чи спростовували б пояснення ОСОБА_1 .

Крім того, з відеозапису з боді камер поліцейських не вбачається, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом чи перебував за кермом такого і визнавав факт керування автомобілем до виявлення його поліцейськими.

Також зі змісту протоколу вбачається, що зазначений у протоколі час нібито керування ОСОБА_1 транспортним засобом - 19.10.2020 о 00:10 не підтверджується відеозаписом із боді камер поліцейських, з якого убачається факт спілкування поліцейських із ОСОБА_1 , вже біля автомобіля, о 23:50 18.10.2020, що свідчить про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 у цій частині.

Тому, пояснення ОСОБА_1 про те, що у той момент, коли працівники поліції підійшли до належного йому автомобіля, то такий знаходився в нерухомому стані з вимкнутим двигуном, а він перебував поруч, не керувавши вказаним автомобілем ні в момент, ні до моменту виявлення його працівниками поліції, про що він неодноразово стверджував працівникам поліції, однак вони не реагували на такі пояснення, безпідставно обвинувачуючи його в тому, що він нібито керував автомобілем, - визнаються не спростованими, у зв`язку з чим заслуговують на увагу.

При цьому, знаходять своє підтвердження і пояснення ОСОБА_1 про те, що у матеріалах справи відсутні відомості про будь-яких осіб, які б підтвердили факт керування ним транспортним засобом, а з відеозапису не вбачається, що він відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, на яких вказується у протоколі, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Погоджуючись із доводами сторони захисту, апеляційний суд бере до уваги те, що у рапорті інспектора УПП в Закарпатській області ОСОБА_4 не відображено точного часу нібито зупинки транспортного засобу марки «Мерседес Бенц», д. н. з. НОМЕР_1 , що у свою чергу також не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначені в протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП час та місці.

Тому, на переконання апеляційного суду, вищевказаний рапорт інспектора ОСОБА_4 та відповідно й копія постанови від 19.10.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка винесена інспектором ОСОБА_5, не можуть бути взяті до уваги як докази, які б із достовірністю підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначені в протоколі, складеному щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, час та місці, у тому числі й у стані алкогольного сп`яніння або з ознаками алкогольного сп`яніння.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про протилежне, у матеріалах справи немає.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав оцінки доказам у їх сукупності.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України та про наявність у його діях події та складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Разом із тим, як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, посилаючись на наявні в матеріалах справи докази (протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, письмові пояснення свідків, рапорт поліцейського та відеозапис із місця події) як на такі, що підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 ПДР та, відповідно, вину в скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суддя місцевого суду не дав їм відповідного аналізу, залишивши поза увагою те, що в таких відсутні відомості про факт керування ОСОБА_1 автомобілем, у зв`язку із чим не дав їм відповідної оцінки та дійшов передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та про його винуватість у скоєнні цього проступку. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові, посилаючись на відеозапис з боді камер поліцейського з місця події, як доказ що підтверджує вину ОСОБА_1 у скоєнні проступку, суд не вказує на те, які саме факти та обставини цей доказ підтверджує, які відомості зафіксовані на цьому доказі і на підставі чого суд дійшов висновку про те, що цей доказ підтверджує вину особи в скоєнні проступку. Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про те, що судом переглядався відеозапис з боді камер поліцейського з місця події.

При цьому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом виключає і допустимість протоколу як джерела доказів і, при цьому, запис у протоколі про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння не може бути визнаний законною підставою для вимоги щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Тому, доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, розглянувши справу без його участі, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.

Вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень ОСОБА_1 , а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає їх до уваги .

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН