Справа № 675/1631/22
Провадження № 3/675/967/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 року м. Ізяслав

Суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області Пашкевич Р. В., за участі секретаря судового засідання Гедзенюк В. В., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 ,паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 04.11.2011 року Ізяславським РВ УМВС України в Хмельницькій області, не працюючого, мобілізованого до лав ЗСУ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 121043 від 07.10.2022 року встановлено, що 07.10.2022 року о 19 год. 01 хв. в с. Білогородка по вул. Зелена, 1 гр. ОСОБА_1 передав керування автомобілем ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_2 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджує тест «Драгер 6810» № 1670 від 07.10.2022 року, чим порушив вимоги п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі, так як перебуває на військовій службі. При цьому, під час розгляду справи в суді 17.10.2022 року ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав. Зазначив, що йому не було відомо, що ОСОБА_2 , який керував 07.10.2022 року транспортним засобом ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_2 , перебував в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначив що не є власником вказаного транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 .

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Адміністративним порушенням відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху, водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Із п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті вбачається, що відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.

Таким чином, для настання відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за передачу керування особі, що перебуває у стані сп`яніння, необхідною є наявність таких обставин: встановлення факту перебування особи, яка керує автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння; відсутність у такої особи правового зв`язку із автомобілем, а саме, що водій не є власником, користувачем, наймачем, орендарем тощо цього автомобіля; належність цього транспортного засобу на праві власності чи володіння іншій особі, яка передала керування, завідома обізнаність власника чи володільця автомобіля про перебування особи, якій передано керування, у стані алкогольного сп`яніння.

Проте, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, та показів у судовому засіданні, ОСОБА_1 заперечувався факт обізнаності в тому, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Керування транспортним засобом ОСОБА_2 не передавав, так як автомобіль ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_2 йому не належить.

Крім того, в протоколі серії ААД № 121043 від 07.10.2022 року зазначено, що автомобіль ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , належить ОСОБА_3 . Відомості щодо належності вказаного транспортного засобу (внаслідок передачі, продажу, дарування тощо) ОСОБА_1 в поданому протоколі та доданих до нього матеріалах відсутні.

Також, у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано в який спосіб ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення та яким чином було передано транспортний засіб особі, яка керувала ним у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» допуском до керування транспортним засобом особи, яка не має права ним керувати або перебуває у стані сп`яніння, визнають усні чи письмові згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм.

Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма, не відсторонення водія від керування тощо. Таким чином, передача транспортного засобу можлива за усною чи письмовою згодою, а також мовчазною згодою шляхом передачі ключів і документів або керма.

У протоколі не зазначено, яким саме способом ОСОБА_1 передав право керування автомобілем ОСОБА_4 .

Інших належних та допустимих доказів на спростування показів ОСОБА_1 до матеріалів адміністративного провадження не долучено.

На переконання суду, за наявності факту вчинення особою адміністративного правопорушення поліцейський, який склав вказаний протокол, повинен був, використовуючи свої повноваження, зібрати і інші докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростовували свідчення особи, але таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Все вищевказане є порушенням порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, в тому числі і процесуального документу - протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суддя приходить до переконання, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що в ході розгляду справи не встановлено обставин та не підтверджено належними та допустимими доказами, які б свідчили про факт обізнаності ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом, перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , що є обов`язковим для складу правопорушення відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП саме за передачу керування, із суб`єктивної сторони, повинні бути умисні дії особи, однак суду не надано достатніх доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 245, 247, 251, 252, 256, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: Р. В. Пашкевич