ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/771/22 Справа № 177/592/22 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М.В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Соляника І.М. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 гривень.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 05.06.2022 о 21:58 год, водій ОСОБА_1 , по вул. Степова, біля будинку 3 а в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, керував транспортним засобом DAEWO LANOS днз НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився. ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом.

В апеляційній скарзі адвокат Соляник І.М. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить скасувати постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2022 року та провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч1 ст.247 КупАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає наступне:

- ст.35 Закону України «Про національну поліцію» не містить такої підстави зупинки, як перевірка документів на блокпості, більш того, частина 3 цієї ж статті визначає обов`язок поліцейського, яким було зупинено транспортний засіб, поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, чого здійснено не було;

- ознаки сп`яніння, які вказані поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення, є стандартними формулюваннями інструкції про проходження огляду на стан сп`яніння, які поліцейським не перевірялись на місці зупинки транспортного засобу.

- поліцейський пропонував одразу пройти «медичний огляд» на місці зупинки транспортного засобу, не пояснюючи та не роз`яснюючи процедури проходження огляду на стан сп`яніння, одразу ж перейшов до складання протоколу про адміністративне правопорушення, чітко не розмежувавши етапи проходження огляду та не пояснивши їх зміст водію ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_1 не були роз`яснені права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КупАП, на місці зупинки транспортного засобу чи під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а механічне підписання ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про розуміння його прав. Не було роз`яснено останньому також і право скористатися послугами адвоката саме на місці зупинки транспортного засобу і складання адміністративних матеріалів.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Соляник І.М. не з`явилися, були повідомлені належним чином. Адвокат Соляник І.М. надіслав на адресу суду клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника, в якому також зазначив про підтримання апеляційних вимог та просив їх задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 05.06.2022 серії ААД № 231337 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП; направленням на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння до КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер», в якому зафіксовано виявлені ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 ; - відеозаписом з місця виявлення правопорушення.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Так, у протоколі, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства повноважною особою, міститься підпис ОСОБА_1 про обізнаність зі змістом протоколу, датою, місцем та часом розгляду справи та підпис про роз`яснення прав, при цьому ОСОБА_1 жодних зауважень не висловив, зазначив, що пояснення надасть у суді. В протоколі зафіксовано, що ОСОБА_1 не надав посвідчення водія для його вилучення, відповідно тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався.

На відеозаписі, який міститься в матеріалах справи, зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , підстави його зупинки, а саме зупинки на блокпосту для перевірки документів, при цьому останнім перед блокпостом не було вимкнено габаритні вогні. В ході спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 , працівником поліції було виявлено в останнього ознаки сп`яніння та запропоновано пройти у визначеному законом порядку огляд на стан сп`яніння, в тому числі на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», на що ОСОБА_1 категорично відмовився. Останньому було роз`яснено наслідки такої відмови, зокрема можливість складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак останній наполягав на відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку визначеному законом, як на місці, так і в медичному закладі. Крім того, ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейським визнав факт вживання ним алкогольних напоїв.

Також відеозаписом з боді-камери працівників поліції зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від надання посвідчення водія для тимчасового вилучення, а також факт роз`яснення останньому, що він є відстороненим від права керування транспортним засобом.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, під час апеляційного перегляду, як і судового провадження в суді першої інстанції, не знайшли свого підтвердження доводи, викладені в апеляційній скарзі,

які, до того ж, повністю спростовуються відеозаписом з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, на якому зафіксований процес зупинення та складання 05 червня 2022 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 231337. Більш того, матеріали справи містять направлення ОСОБА_1 на медичний огляд, однак такий огляд він не пройшов, а посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом та у нього не вилучено посвідчення водія, є необґрунтованими, оскільки відеозаписом, який міститься у справі, зафіксовано, що ОСОБА_1 неодноразово було повідомлено, що він є відстороненим від подальшого керування транспортним засобом з необхідністю залучення до керування ним тверезого водія, а також ОСОБА_1 особисто та свідомо не надав поліцейському посвідчення водія для його вилучення.

Доводи ж апелянта щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля його підзахисного не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону.

До того ж, як видно з дослідженого відеозапису, ОСОБА_1 підтвердив факт вживання алкоголю, не заперечував наявності в нього ознак сп`яніння у виді запаху алкоголю, однак вказував, що ступінь його сп`яніння не такий, щоб щось могло трапитися.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, які перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. Натомість суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням обставин справи, а також того, що вчинене правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку. Місцевий суд наклав стягнення у встановлений КУпАП строк з дня вчинення правопорушення, тому підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КупАП, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке є безальтернативним, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Тож, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Соляника І.М. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко