Справа № 308/6004/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., за участі захисника особи, яка притягається до відповідальності адвоката Мигальчич Л.А., потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

України, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 09.05.2022 року близько 20.00 год. за адресою проживання вчинив домашнє насильство відносно дружини гр. ОСОБА_1 , 1976 р.н., в присутності неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , 2004 р.н., а саме наніс удар по обличчі дружини, штовхав її та виражався нецензурними словами, чим завдав шкоди фізичному та психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Захисником ОСОБА_2 адвокатом Мигальчич Л.А. 07.06.2022 подано до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що до матеріалів справи не долучено будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Вказує на процесуальні порушення, зокрема, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 452228 відносно ОСОБА_2 складено 12.05.2022 року, а описані у протоколі події відбулися 09.05.2022 року. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не відображено всі елементи об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України, у якій йдеться про існування такої обов`язкової ознаки, як можливого чи фактичного настання фізичної чи психологічної шкоди, що була чи могла бути завдана потерпілому, а це унеможливлює його використання, як доказу в справі відповідно до статті 256 КУпАП. Щодо інциденту який мав місце 09.05.2022р. вказує, що 09.05.2022р. на фоні розгляду справи про розлучення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мав місце словесний конфлікт на який з своєї кімнати вийшла спільна дочка сторін ОСОБА_3 2004р.н. та поросила свою мати ОСОБА_1 припинити ображати батька та припинити суперечку. Однак мати ОСОБА_1 у відповідь почала наносити удари по обличчі та спині свій дочці ОСОБА_3 2004р., відповідно батько ОСОБА_2 став на захист дочки та став між ними в результаті чого отримав незначні тілесні ушкодження у вигляді подряпин та садин, які йому нанесла його дружина ОСОБА_1 1976р.н. вішалкою з металевим елементом. Така протиправна та неналежна систематична поведінка ОСОБА_1 1976р.н. вже була не вперше і як наслідок ОСОБА_2 з цього приводу звернувся до правоохоронних органі з відповідною заявою про притягнення його дружини до відповідальності з метою уникнення в подальшому з її боку таких протиправних дій як по відношенню до нього так і до їх спільної дочки. За результатами розгляду його заяви було складено адміністративний протокол про притягнення ОСОБА_1 1976р.н. до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України вчинення домашнього насильства (Фізичного та психологічного характеру) по інциденту що мав місце 09.05.2022р. де ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2004р. року визнано потерпілими. 24.05.2022року Постановою Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/6007/22 під головування судді Шепетко І.О. визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу, вказана постанова набула законної сили. Зазначає, що не зрозуміло чим керувались орган уповноважений на складання протоколу оцінуючи зібрані матеріали датовані 10.05.2022р. за заявою ОСОБА_2 щодо вжиття заходів по відношенню до його дружини ОСОБА_1 , яка систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню, як до нього так і до їх спільної на той момент неповнолітньої доньки, яке окрім словесних образ та принижень переросло в нанесення тілесних ушкоджень дало підстави по одному і тому ж інциденту 10.05.2022р. визнати ОСОБА_2 потерпілим, а вже 12.05.22р. порушником.

Також зазначено, що ОСОБА_2 жодних умисних дій по відношенню до ОСОБА_1 , які орган уповноважений на складання протоколу кваліфікував як домашнє насильство не вчиняв, жодних доказів зворотнього зібрані матеріали не містять, а навпаки саме ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 2004 р.н. є потерпілими від домашнього насильства вчиненого ОСОБА_1 , що підтверджується судовим рішенням. В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та наявність у його діях складу вказаного правопорушення. Просить суд провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_2 в суді 22.06.2022 свою вину за ч.1 ст. 173-2 КУпАП не визнав, зазначив, що 09.05.2022, коли він прийшов з роботи, у них з дружиною виникла сварка через те, що вона не погоджувалася на розлучення, не з`являлася до суду на засідання. Вони спілкувалися на підвищених тонах і на сварку прийшла їх молодша дочка ОСОБА_3 , просила не сваритись. При цьому, ОСОБА_1 почала до доньки грубо відповідати, погрожувала їй словесно, намагалася вдарити. Він стояв між ними і відхиляв ОСОБА_1 , відштовхував, щоб не вдарила доньку. Під час сварки нецензурно до колишньої дружини не висловлювався, не наносив їй удару по обличчі. Вказав, що саме він написав заяву в поліцію щодо дій ОСОБА_1 , щоб не зачіпала молодшої дочки. Чому відносно нього склали протокол не розуміє, коли підписував протокол то не читав змісту. Крім того, зазначив, що молодша дочка живе з ним, і саме він її утримує, мати не піклується про неї.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні 22.06.2022 пояснила, що 09.05.2022 між її батьками виникла сварка, вона почувши що вони кричать підійшла до них та просила припинити сваритися, однак мати почала їй словесно погрожувати, хотіла вдарити. Батько ОСОБА_2 її захищав, він став між ними, щоб мати не мала змоги її вдарити. Після чого, мати нанесла удари по обличчі батьку. Вказала, що батько не висловлювався нецензурно, не бив матір та не штовхав її. Додала, що її мати часто вчиняє домашнє насильство відносно неї та її батька, тому вона її боїться.

08.08.2022 до суду від потерпілої ОСОБА_1 поступила заява, в якій просила допитати в якості свідка дочку, ОСОБА_4 .

В судовому засіданні потерпіла підтримала вказану заяву, зазначила, що ОСОБА_4 була свідком усіх подій, які відбувалися 09.05.2022.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Мигальчич Л.А. заперечила щодо допиту вказаної особи, оскільки така не зазначена у протоколі.

Заслухавши думку учасників, суддею було задоволено заяву потерпілої про допит в якості свідка ОСОБА_4 , з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні 08.08.2022 пояснила, що 09.05.2022 ввечері додому прийшла старша дочка і вони разом сиділи та розмовляли. Потім прийшов з роботи ОСОБА_2 , не привітався навіть та почав виганяти дочку з дому, а вона її захищала, просила щоб він не чіпав її. ОСОБА_2 почав ображати їх обох нецензурними словами. На ці крики прийшла їх молодша дочка і кинула в неї тапочком. Після такого, вона хотіла з`ясувати в дочки причини такого ставлення до неї, але чоловік не підпустив її до дочки і вдарив рукою по обличчі, від чого вона впала на сходах. Коли вона піднімалась, то зачепила ОСОБА_2 вішалками, які тримала в руках. Вона дуже злякалася, бо це вперше чоловік її вдарив. В подальшому прийшла старша дочка, яка допомогла їй, і вона викликала працівників поліції. Після цих подій їй було погано, однак за медичною допомогою вона не зверталася.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 дала показання про те, що 09.05.2022 року близько 19.00 год. вона прийшла додому за адресою: АДРЕСА_1 , а близько 19.30 год. прийшов додому батько та відразу почав задавати їй питання щодо земельної ділянки, вона відповіла, щоб спочатку розібралися між собою з поділом майна і дальше мовчала. Це розлютило батька і він почав з криками її виганяти з дому і вона пішла за своїми речами . Батько пішов за нею, накинувся на неї, нецензурними словами висловлювався, на що прибігла мама, просила щоб не чіпав її, але він ображав і маму, виганяв ї її. На це все прибігла і молодша сестра, та почала кидати тапками в неї і в маму, батько при цьому говорив їй продовжуй. Потім сестра хотіла її бити, а батько накинувся на маму та рукою її голову схилив аж до землі, коли мама виривалась, то зачепила батька по обличчі вішаком, який тримала в руці. Вона намагалася їх роз`єднати, однак батько штовхнув її, від чого вона ледве не впала. В подальшому мати викликала працівників поліції. Зазначила, у батька з нею погані відносини через питання майнового характеру.

В судовому засіданні 08.08.2022 захисник адвокат Мигальчич Л.А. підтримала усе викладене у письмових поясненнях. Просила провадження закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому наголосила, що під час інциденту який мав місце 09.05.2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були потерпілими, і ОСОБА_2 лише захищав свою неповнолітню доньку.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, показання свідка, позицію захисника, дослідивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення з дійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, передбачені ст.ст. 34-35 КУпАП, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У п.17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Суддею встановлено, що ОСОБА_2 09.05.2022 року близько 20.00 год. за адресою проживання вчинив домашнє насильство відносно дружини гр. ОСОБА_1 , 1976 р.н., в присутності неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , 2004 р.н., а саме наніс удар по обличчі дружини, штовхав її та виражався нецензурними словами, чим завдав шкоди її фізичному та психічному здоров`ю.

Вказані обставини правопорушення підтверджуються матеріалами справи, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАВ №452228 від 12.05.2022 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та викладено обставини вчинення правопорушення;

-рапортом працівника поліції від 12.05.2022, у якому зазначено, що 12.05.2022 о 20.33 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол щодо домашнього насильства;

-рапортом працівника поліції від 14.05.2022, в якому зазначив, що в ході розгляду матеріалів зареєстрованих в ІТС ІПНП було виявлено ще одне правопорушення та складено протоколвідносно гр. ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП

Письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 12.05.2022 та показаннями свідка ОСОБА_4 , наданими в суді.

Крім того, до протоколу додано акт проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 11.05.2022 та висновок з бесіди з ОСОБА_5 від 11.05.2022 підписаний психологом.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки такі оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотримання вимог ст. 254, 256 КУпАП,

містить суть адміністративного правопорушення, посилання на наявність обов`язкових наслідків, зазначених у ч.1ст.173-2 КУпАП, відтак є належним та допустимим доказом.

Порушень співробітниками поліції при оформленні відносно ОСОБА_2 матеріалів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП не встановлено.

Наведені вище докази, досліджені судом, в своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Пояснення ОСОБА_2 про те що він не вчиняв домашнього насильства відносно своєї дружини суддя оцінює критично, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі вищенаведеними доказами, а невизнання ним вини розцінює, як спосіб уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене та відхиляє їх.

Щодо пояснень ОСОБА_3 , то такі не послідовні та не узгоджуються із встановленими у справі обставинами, суперечать показам потерпілої ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , яка давала показання під присягою, відтак до уваги не приймаються.

Щодо долученої захисником до матеріалів справи копії постанови судді Ужгородського міськрайонного суду від 24 травня 2022 року у справі 308/6007/22, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення слід зазначити, що на переконання судді, вказана постанова суду жодним чином не спростовує вчинення ОСОБА_2 правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З врахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи та ступеня тяжкості вчиненого ним правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст.23 КУпАП, вважаю, що до ОСОБА_2 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, ухвалюючи дане судове рішення, суд керується також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п.58) суд наголошує, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрати йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 496,20 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.Б. Шумило