П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 530/217/22

Номер провадження 3/530/77/22

18.03.2022 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.154 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, -

В С Т А Н О В И В:

До Зіньківського районного суду Полтавської області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого за ч.2 ст.154 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено інспектором ДОП ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Добряк А.В..

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 26.01.2022 року о 18 год 00 хв. в АДРЕСА_1 собака породи "Бульдог", яка належить ОСОБА_1 вкусила громадянку ОСОБА_2 за руку заподіявши шкоду її здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.154 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_1 , який свою вину не визнав просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку.

В судовому засіданні було встановлено, що такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст. 154 КУпАП, тобто дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою повторно протягом року.

Відповідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП є вчиненні дій, передбачених ч. 1 ст. 154 КУпАП, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті.

Диспозицією ч. 1 ст. 154 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях

Як вбачається з матеріалів справи правопорушнику ОСОБА_1 інкримінується у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП. Однак, при зазначенні суті вчиненого склад адміністративного правопорушення викладено не у відповідності до змісту диспозиції ч. 1 ст. 154 КУпАП, тобто не розкрито об`єктивної сторони адміністративного правопорушення у відповідності до його форм, передбачених ч. 1 ст. 154 КУпАП. Просто зазначено про те, що собака ОСОБА_1 вкусила за руку ОСОБА_2 однак чи були такі дії причиною порушення ОСОБА_1 правил щодо утримання собаки, як того вимагає диспозиція ч. 1 ст. 154 КУпАП, в протоколі не зазначено.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно приписів ст. 251КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Допустимість доказів - означає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вимоги до змісту протоколу визначені ст. 256 КУпАП, відповідно до вимог ч.1 якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються:

?дата і місце його складення,

?посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол;

?відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення);

?місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (із зазначенням від якого саме огляду водій відмовився (в разі такої відмови) ;

?нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення;

?прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є;

?пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності;

?інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

В силу вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказане свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з грубим порушенням вимог закону.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання

Участь поліцейських у даних справах можлива лише в разі набуття ними процесуального статусу свідка (ст. 272 КУпАП), для чого судом повинно бути винесено відповідне рішення на підставі клопотання про виклик та допит в якості свідка певного співробітника поліції, право на заявлення якого передбачено діючим КУпАП для вичерпного кола осіб, а саме клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, законного представника чи представника або клопотання потерпілого.

Виклик та допит співробітників поліції з ініціативи суду, що розглядає справу про адмінправопорушення, в т.ч. й з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (ст. 245 КУпАП) є незаконним, оскільки це становитиме порушення принципу змагальності, права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), про що наголошено ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Слід зазначити, що діючим КУпАП на співробітників поліції покладено виключно обов`язки, наслідком виконання яких і може бути складання адмінпротоколу з послідуючим його розглядом в суді, та не надано будь-яких процесуальних прав під час судового розгляду відповідної справи, що узгоджується із завданням поліції, визначення якого міститься у ст. 2 ЗУ «Про національну поліцію» та ст. 131-1 Конституції України, за вимогами якої підтримання обвинувачення здійснюється виключно прокуратурою.

Так, згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст. ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Слід зазначити, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом, та гарантовано ч.3 ст. 260 КУпАП, у зв`язку із чим допит в якості свідків співробітників поліції, що склали відповідний протокол, втрачає будь-який сенс, оскільки останні є зацікавленими особами, що безумовно будуть виправдовувати правомірність складення такого протоколу, через що їх свідчення не можуть братися судом до уваги.

З приводу забезпечення такої засади судового розгляду як змагальність та право на справедливий суд, то можливо (в разі доцільності) заявляти клопотання про залучення до участі у справі про адміністративне правопорушення прокурора, який би представляв в суді сторону звинувачення, адже в противному випадку неупередженість суду буде завжди ставитись під сумнів…

ОСОБА_1 надав суду свої пояснення, які підтверджують його невинуватість у вчиненні інкримінуємого працівниками поліції адміністративного правопорушення. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП, до матеріалів справи не долучено, а склад адміністративного правопорушення, зазначений в протоколі не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Надані докази підтверджують, що працівники поліції діяли непрофесійно, в порушення норм Конституції України, ЗУ «Про національну поліцію» та інших нормативних актів, якими мають керуватися в своїй діяльності. У зв`язку з некомпетентністю самі вчинили порушення закону, а саме, "інкримінують правопорушення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КУпАП за відсутності доказів, не у відповідності до змісту диспозиції ч. 1 ст. 154 КУпАП".

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року у справі №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Крім цього, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосудця» № 9 від 01.11.1996 року - докази повинні визнаватися здобутими незаконним шляхом, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, встановленого кримінально - процесуального законодавства або не уповноваженою на те особою, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З огляду на презумпцію невинуватості, особа яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, а всі сумніви повинні трактуватися на корись особи.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на до оформлення суд не убачає з огляну на положення ст. 284 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про не дотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що складений протокол про притягнення до відповідальності особи, з урахуванням суттєвих порушень допущених поліцейськими при оформленні протоколу є недопустимим.

Керуючись ст.154 КУпАП, ст.ст. 33-35, ст.ст.247, 289, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити в зв"язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р.Должко