ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/2207/21 Номер провадження 33/814/447/22Головуючий у 1-й інстанції Проценко А.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 28.03.2021 о 13 год. 10 хв. у м. Харкові по вул. Основ`янській, буд. 80/10, керував транспортним засобом Volkswagen CC, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: дуже звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 спочатку погодився пройти у КНП ХОР "ОНД" за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, буд. 26 у присутності двох свідків, після чого відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , в якій просив скасувати постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року, та закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він не заперечував проти проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, наполягав на цьому, однак працівниками поліції йому було відмовлено, оскільки у них були відсутні спеціальні технічні засоби за допомогою яких можна було здійснити огляд апелянта на стан наркотичного сп`яніння.

Також апелянт вважає, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сфабриковані працівниками поліції. Посилається на те, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначені у протоколі, не були присутні на місці зупинки транспортного засобу, пояснення свідків складені працівниками поліції, а фраза «з моих слов записано верно мной прочитано» як в поясненнях ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 написані однією особою. Напис «28.03.2021 року підпис ОСОБА_3 » та напис «28.03.2021 року підпис ОСОБА_2 » схожий на почерк працівників поліції, якими складалися ці пояснення. Апелянт стверджує, що він неодноразово заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак суд його не розглянув.

Крім того, апелянт стверджує, що в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відсутні будь-які відмітки, що він не погоджувався на проходження медичного огляду.

Апелянт вважає, що із наданого працівниками поліції відеозапису вбачається, що в порушення вимог чинного законодавства відеозйомка постійно переривалася, не видно обличчя учасників події, працівник поліції прикриває рукою відеокамеру на певний проміжок часу, не було зафіксовано свідків, зазначених у протоколі. Встановлений на пристрої час 28 березня 2021 року 12год.. 27 хв не відповідає часу події, зафіксованої у протоколі, 28 березня 2021 року 13 год. 45 хв.

Апелянт також стверджує, що відеозапис не містить дані, які свідчили б про керування ним транспортним засобом Volkswagen CC д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначає, що він зазначеним ТЗ не керував, а лише прогулювався зі своєю дівчиною.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.03.2021 о 13 год. 10 хв. у м. Харкові по вул. Основ`янській, буд. 80/10, керував транспортним засобом Volkswagen CC, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: дуже звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 спочатку погодився пройти у КНП ХОР "ОНД" за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, буд. 26 у присутності двох свідків, після чого відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 127965 від 28.03.2021 (а.с.1); поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.4,5); направленням на огляд водія ТЗ з метою виявлення стан наркотичного сп`яніння (а.с.8); оглянутим в судовому засіданні відеозаписом (а.с.9).

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що із наданого працівниками поліції відеозапису вбачається, що в порушення вимог чинного законодавства відеозйомка постійно переривалася, не видно обличчя учасників події, працівник поліції прикриває рукою відеокамеру на певний проміжок часу, не було зафіксовано свідків, зазначених у протоколі, суд відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Судом першої інстанції було вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з відеозапису, долученого до справи, який відповідає критеріям належності, достовірності та допустимості, вбачається, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння при свідках ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (що підтверджується також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.6,7)), однак від проходження огляду ОСОБА_1 фактично продовжив ухилятися і неодноразові пропозиції працівників поліції поїхати до медичного закладу не прийняв. Також із відеозапису чітко вбачається, що після спливу значного проміжку часу, ОСОБА_1 так і не виконав свого обов`язку поїхати до медичного закладу, через що працівники поліції залучили інших двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоцільності проведення судової почеркознавчої експертизи, клопотання про призначення якої заявляв ОСОБА_1 з метою встановлення належності підписів свідкам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і тому відмова в задоволенні даного клопотання є цілком законною.

Адже всіма доказами по справі у сукупності встановлюється факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством України порядку шляхом ухиляння від проходження.

Доводи апелянта про те, що відеозапис не містить дані, які свідчили б про керування ним транспортним засобом Volkswagen CC д.н.з. НОМЕР_1 , а він зазначеним ТЗ не керував, а лише прогулювався зі своєю дівчиною, суд відхиляє з тієї підстави, що доказами у справі, зокрема, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського підтверджується факт керування автомобілем зазначені дату та час, адже ОСОБА_1 неодноразово просив, умовляв та погрожував працівникові поліції, що йому треба терміново їхати, а він його затримує.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, із наявних доказів у справі, між якими відсутні внутрішні суперечності, які є узгодженими між собою, ОСОБА_1 , фактично відмовившись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння при наявних визначених законодавством підставах, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Згідно положень ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права не встановлено, підстав для її скасування апеляційним судом не виявлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин