Справа №760/9071/22 3/760/5875/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Узбекистану, працюючого продавцем тимчасова споруда (МАФ), за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

за ч. 2 ст.166-22 КУпАП, суд

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 228 від 21.07.2022 ОСОБА_1 21.07.2022 о 11:00 год., перебуваючи на торгівельному місці тимчасова споруда (МАФ), за адресою: вул. Любомира Гузара, 28, допустив обіг непридатних харчових продуктів, а саме: м`яса, соуси, овочі зіпсовані в результаті мікробних факторів, не утримується потужність в чистому та належному стані, пошкоджена підлога, (потрібно замінити на підлозі кафель), не забезпечено захист від будь якого ризику забруднення, зокрема наявні шкідники (мухи), Відсутній договір щодо проведення в закладі дератизації, дезінфекції, не обладнано засобами для підтримання особистої гігієни (відсутня вода, каналізація), чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 166-22 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. За таких обставин, та враховуючи, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді даної справи відповідно до вимог статті 268 КУпАП не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а ст. 245 цього Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, у даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 166-22 КУпАП обґрунтовується самим протоколом про адміністративні правопорушення, копіями фото, протоколами «Про забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя в м. Києві» № 26 від 21.06.2022 та протоколом «Про забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя в м. Києві в літній період» № 30 від 05.07.2022, наказом № 22-АГ від 18.07.2022 «Про участь в роботі робочих груп РДА» разом із додатком, виписка з ЄДРЮО, ФОП та громадських формувань, однак в контексті наведеного слід вказати на таке.

Суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проаналізувавши у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібрані органом, що склав протокол, суд установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим, надані докази в цій справі цим критеріям не відповідають.

Суд зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, слід відмітити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді, і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Не має суд можливості, з огляду на норми КУпАП, і залучати для участі у справах такої категорії прокурорів.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у Суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, тим самим не забезпечив розгляд провадження з дотриманням ст. 6 Конвенції.

Тим самим, усунути такі протиріччя самостійно та привести їх у відповідність з Інструкцією, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, суд змоги не має.

Зокрема ч. 2 ст. 166-22 КУпАП, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_1 передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення обігу непридатних харчових продуктів.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки у зазначені вище сфери суспільних відносин.

Згідно п.51 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» - обіг - реалізація та/або зберігання харчових продуктів для цілей реалізації, включаючи пропонування до реалізації та/або іншої форми передачі, реалізації, розповсюдження або будь-яку іншу форму передачі незалежно від її здійснення на платній чи безоплатній основі.

Згідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» від 23.12.1997 за № 771/97-ВР, оператор ринку харчових продуктів (далі - оператор ринку) - суб`єкт господарювання, який провадить діяльність з метою або без мети отримання прибутку та в управлінні якого перебувають потужності, на яких здійснюється первинне виробництво, виробництво, реалізація та/або обіг харчових продуктів та/або інших об`єктів санітарних заходів (крім матеріалів, що контактують з харчовими продуктами), і який відповідає за виконання вимог цього Закону та законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів. До операторів ринку належать фізичні особи, якщо вони провадять діяльність з метою або без мети отримання прибутку та займаються виробництвом та/або обігом харчових продуктів або інших об`єктів санітарних заходів. Оператором ринку також вважається агропродовольчий ринок.

Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не долучено жодних доказів на підтвердження обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, показань свідків, документів, що ОСОБА_1 являється відповідальною особою за обіг харчових продуктів та виконання вимог законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів, та є суб`єктом правопорушення, а також не долучено жодного висновку відповідної установи щодо непридатності визначених у протоколі харчових продуктів та порушення технічних умов для їх зберігання.

Долучені до протоколу фотокартки огляду торгівельного місця кіоску не можуть бути самостійним доказом обігу непридатних харчових продуктів у відсутності інших доказів. З даних фотокарток не можливо встановити торгівельне місце, адресу його знаходження, особу, яка здійснює в ньому діяльність, крім того, з якості фотокарток не є можливим встановити умови зберігання продукції, про порушення яких зазначено в протоколі.

У матеріалах справи не зазначено ким або чим встановлена зіпсованість харчових продуктів, що не може бути доказами у даній справі, оскільки ніяким чином не доводять непридатність харчових продуктів.

Крім того, належних, допустимих доказів на підтвердження того, що особа, яка реалізовувала продукцію перебуває у трудових відносинах та офіційно працевлаштована, до матеріалів справи не долучено.

За таких обставин, аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 166-22 КУпАП, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з тим, що дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин, визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 166-22 та ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 166-22 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ріхтер В.В.