Провадження № 33/811/129/22 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року,

встановив:

постановою Личаківського районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 151431 від 20 грудня 2021 року, ОСОБА_2 20 грудня 2021 року о 00 год. 10 хв. за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї матері ОСОБА_1 насильство в сім`ї, тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме штовхала та ображала нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На дану постанову суду потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що суд першої інстанції хибно дійшов до висновку, що у діях ОСОБА_3 , відсутній склад адміністративного правопорушення, ч. 1 ст. 173-2 КпАП.

Зазначає, що в матеріали даної справи, які надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 24 грудня 2021 року, містяться протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 151431 від 20 грудня 2021 року, Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, пояснення потерпілої особи: ОСОБА_1 , заповнена інспектором поліції та пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ОСОБА_3 . Проте суддя не повертав матеріали справи до поліції та не зауважував жодних недоліків аж до останнього засідання 21.01.2022 року.

Вказує, що теза суду у постанові, що насилля в сім`ї це не домашнє насильство, не відповідає дійсності, оскільки КУпАП не розрізняє ці поняття, інакше для насилля в сім`ї існувала б своя персоніфікована стаття, тому ці визначення тотожні, а не протилежні.

Звертає увагу, що зазначене в протоколі фізичне та психологічне насильство - дві форми домашнього насильства та достатньо конкретизовані: штовхала, вживала нецензурну лексику. Вказує, що судом було визнано, що ОСОБА_3 вчинено умисні дії фізичного та психологічного характеру.

На думку апелянта, зазначена у протоколі суть адміністративного правопорушення відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, визначеним ч. 1 ст. 173 КУпАП, тому в протоколі про адміністративне правопорушення належно відображено об`єктивну сторону правопорушення й такий відповідає вимогам ч. 1 ст.256 КУпАП.

Крім того вважає, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є важливим доказом в суді, тому суддя мав заслухати думку ОСОБА_3 , уточнити її правову позицію.

28.02.2022 від ОСОБА_3 надійшла заява в якій вона зазначає, що раніше не притягалася до адміністративної відповідальності, визнає свою вину та просить застосувати до неї мінімальне покарання адміністративне попередження.

09.03.2022 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задоволити.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 , на підтримку поданої апеляційної скарги,перевіривши справу, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а ч. 1 ст. 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 151431 від 20 грудня 2021 року ОСОБА_3 вчинила відносно своєї матері ОСОБА_1 насильство в сім`ї, тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме штовхала та ображала нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Водночас з пояснень потерпілої ОСОБА_1 , наданих суду вбачається, що 20.12.2022 ОСОБА_4 заподіяла потерпілій тілесні ушкодження, у зв`язку з чим за заявою ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, суддею суду першої інстанції не були порушені вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, а тому відповідні твердження апелянта не заслуговують на увагу.

Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.

Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року - залишити без задоволення.

Постанову Личаківського районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Маліновська-Микич