Справа № 167/827/21
Номер провадження 3/167/4/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2022 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю секретаря судового засідання О.В. Давидюк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працює головним редактором « Волинська газета», одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10.10.2021 року, ОСОБА_2 10 жовтня 2021 року о 10 год 50 хв на а/д М-19 «Доманово Ковель Чернівці - Тереблечче» 126 км в селі Кременець керував автомобілем марки Kia Sorento, днз НОМЕР_1 , з причіпом « Краз 8138», днз НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки, за допомогою газоаналізатора « Alcotest «6810». Результат тесту 0,33%. Таким чином, своїми діями ОСОБА_2 порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130КУпАП, не визнав і суду пояснив, що він дійсно 10 жовтня 2021 року о 10 год 50 хв на а/д М-19 «Доманово Ковель Чернівці - Тереблечче» 126 км в селі Кременець керував автомобілем марки Kia Sorento, днз НОМЕР_1 , з причіпом « Краз 8138», днз НОМЕР_2 , і був зупинений працівниками поліції. Вони пояснили, що причиною зупинки було порушення ним правил дорожнього руху, а саме: не зупинився перед перехрестям на знак «Стоп». Коли він пояснив, що це не так і його доводи підтвердили два пасажири, що сиділи в салоні його автомобіля, тоді працівники поліції стали перевіряти документи на автомобіль, причіп та страховку. Згодом під`їхав ще один працівник поліції і сказав, що від нього чути різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Декілька раз пропонував сісти у службовий автомобіль, однак він відмовився. Йому було відомо, що минулого року на місці, де його зупинили, працівники поліції вимагали хабаря. Коли поліцейські запитали чи вживав він алкоголь, відповів, що напередодні вживав, після чого йому запропонували пройти тест за допомогою приладу «Драгер». Він погодився і продув прилад «Драгер», який показав результат тесту - 0,33%. Після чого працівники поліції повідомили, що необхідно, або забрати авто з причіпом на штрафмайданчик, або знайти тверезого водія, чи залишатися на місці до повного витверезення. Після всіх діалогів працівник поліції вийняв мобільний телефон і почав задавати питання та знімати все на відео. Йому не було надано можливості поїхати на обстеження до спеціалізованого медичного закладу, а також не вручено копії протоколу про адміністративне правопорушення. Поліцейськими використовувався спеціальний технічний засіб, однак огляд на стан сп`яніння проводився без дотримання інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу за відсутності двох свідків. В матеріалах справи наявний відеозапис, який здійснений за допомогою мобільного телефону працівниками поліції, без зазначення дати та часу проведення відеозапису, що є недопустимим доказом. Тому враховуючи недопустимість відеозапису, як доказу, та відсутністю свідків під час огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу просить провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення ОСОБА_2 , показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до них матеріали, з`ясувавши додаткові обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції частини 1 статті 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначене вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи і при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 у вину поставлено керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені статтею 266 КУпАП, пунктом 2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 ( далі - Інструкція).

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому, відповідно до пункту 6 розділу I, пункту 1 розділу II Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський, на місці зупинки транспортного засобу, проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до пунктів 1-7 Розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

В судовому засіданні з пояснень ОСОБА_2 , показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не проводився в присутності двох свідків, хоча ОСОБА_2 наполягав на фіксуванні події у присутності свідків. Проте, дана обставина не зафіксована у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10.10.2021 року.

В судове засідання на 28.02.2022 року були повторно викликані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для з`ясування додаткових обставин, що мають значення для вірного вирішення справи.

У судове засідання 28.02.2022 року свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є працівниками правоохоронних органів, не з`явилися з поважних причин, а саме: участь у захисті територіальної цілісності, незалежності та суверенітету Держави України від збройної агресії російської федерації.

Проте, без показань даних свідків суд позбавлений можливості з`ясувати додаткові обставини, що мають значення для вірного вирішення справи.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристрою, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відоефіксацію власними мобільними пристроями.

Згідно пунктів 4, 5 Розділу 1 Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища ( відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, долучений до матеріалів справи відеозапис із мобільного телефону працівника поліції не може бути належними доказами у справі. При цьому, він не був позбавлений можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, однак такою можливістю не скористався.

Допустимим доказом визнається доказ, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (частини 1 статті 86 КПК України). З цієї норми вбачається, що критерієм загальної недопустимості доказу, тобто доказу, який може бути визнаний недопустимим у нарадчій кімнаті, є порушення порядку його отримання. Що стосується очевидної недопустимості, в процесуальному законі не визначено жодного переліку підстав, коли докази є очевидно недопустимими, а лише визначено, що в разі встановлення очевидної недопустимості доказу, він визнається судом недопустимим (частина 2 статті 89 КПК України).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні встановлено, що відеофіксація події 10.10.2021 року відносто ОСОБА_2 була розпочата за допомогою нагрудної камери. У подальшому, з технічних причин, відеозапис продовжувався із мобільного телефону працівника поліції. Проте, до матеріалів справи долучений лише відеозапис із власного мобільного телефону працівника поліції, але дана обставина не зафісована у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10.10.2021 року.

Таким чином, матеріали справи не містять всіх відомостей, які необхідні для забезпечення правильного розгляду справи, у зв`язку з чим, суд не має можливості в повному обсязі з`ясувати обставини правопорушення, перевірити відповідність кваліфікації діям ОСОБА_2 .

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки транспортного руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визнано правильною практику судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без дотримання вимог, передбачених ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

За наявності вказаних недоліків, які позбавляють можливості всебічно і повно з`ясувати обставини справи, у відповідності до вимог статтей 256, 278 КУпАП, справа підлягає поверненню на доопрацювання органу, від якого надійшов до суду протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому звертаю увагу, що доопрацьовану справу про адміністративне правопорушення необхідно повернути до суду з урахуванням вимог частини 6 статті 38 КУпАП, за змістом якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

За таких обставин, матеріали справи про адміністративне правопорушення підлягають направленню для доопрацювання.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 278 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Повернути Відділу поліцейської діяльності № 1 ( місто Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 457950 від 10.10.2021 року, складений відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП для належного оформлення.

Дата складення повного тексту постанови 28.02.2022 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька