Єдиний унікальний номер судової справи: 481/770/22
Номер провадження: 33/812/252/22 Головуючий у місцевому суді: Вжещ С.І.
Категорія: ч.1 ст.130КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Калашник А.О.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 211456, 27 серпня 2022 року о 14-20 год на автодорозі Н-11 172 км., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем RENAULT MAGNUM 440.19т DXI, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, в присутності двох свідків. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, постанова є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі і докази відмови в матеріалах справи відсутні.

Вказує на те, що з моменту виникнення підстав для огляду пройшло більше двох годин, а тому на його думку ні огляд, ні відмова від огляду не мають юридичної сили відповідно до ч.4, 5 ст. 266 КУпАП.

Зауважує, що зупинка його транспортного засобу була здійснена неправомірно, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження правомірності таких дій працівників поліції.

Наголошує на тому, що працівниками поліції не було роз`яснено йому його прав, а крім того не було забезпечено право на правову допомогу, що є істотним порушенням його права на захист.

Зазначає, що наявний в матеріалах справи відеозапис судом не може бути прийнятий, оскільки він був зроблений невідомим не сертифікованим приладом та у не у встановленому законом порядку.

Вказує також на те, що свідки, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення є явно зацікавленими особами.

До того ж, зазначає про те, що його не було відсторонено від управління транспортним засобом, що на його думку свідчить про те, що він не мав ознак алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі просив про виклик та допит осіб, які зазначені в протоколі в якості свідків.

У судове засідання, ОСОБА_1 не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, до того, ж в апеляційній скарзі просив справу розглянути у його відсутність.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п .2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За такого, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 27 серпня 2022 року о 14-20 год на автодорозі Н-11 172 км., керуючи автомобілем RENAULT MAGNUM, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, в присутності двох свідків (а.с.1). Вказаний протокол особисто підписано ОСОБА_1 без будь яких заперечень.

Разом з тим, водій ОСОБА_1 надав письмові пояснення з приводу вказаного правопорушення, в яких зазначив, що він дійсно керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM, державний номерний знак НОМЕР_1 та рухався по автодорозі Н 11 Дніпро Миколаїв та поблизу смт. Казанка в нього закипіла автівка та гарячою рідиною обпекла йому ногу, після чого він випив 200 грам горілки щоб зняти больовий шок, оскільки іншого знеболюючого у машині не було. Після чого, в м. Новий Буг його зупинили працівники поліції на блок - посту та виявили в нього ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки він відмовився у присутності двох свідків. Транспортний засіб передав у керування тверезому водієві, про що зазначено в адміністративному протоколі (а.с.2).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 211456 від 27 серпня 2022 року (а.с.1);

- у відеозаписі, з якого чітко вбачається, що працівником поліції було запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, натомість водій категорично відмовився (а.с.8);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 211456 від 27 серпня 2022 року та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 27 серпня 2022 року у водія ОСОБА_1 а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння обличчя в розумінні п.п.2 та 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На вимогу працівників поліції водій ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу щодо огляду на стан сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень самого водія ОСОБА_1 ґрунтується на наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту виникнення підстав для огляду пройшло більше двох годин, а тому на його думку ні огляд, ні відмова від огляду не мають юридичної сили відповідно до ч.4, 5 ст. 266 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зупинка його транспортного засобу була здійснена неправомірно, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження правомірності таких дій працівників поліції не мають правого значення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII патрульний поліцейський має право зупинити транспортний засіб, якщо мало місце: 1) порушення водієм правил дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що свідки, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення є явно зацікавленими особами, а тому щодо їх неупередженості є сумніви, суд відхиляє як безпідставні, оскільки свідки були допитані судом першої інстанції, їх свідчення в суді першої інстанції тотожні письмовим поясненням, а крім того вони в повній мірі підтвердили обставини події 27 серпня 2022 року та зміст складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що свідок ОСОБА_3 не працює, а свідок ОСОБА_2 працює в ФОП « ОСОБА_4 », і ніякого відношення до правоохоронних органів вони не мають. Перебування, на час складання протоколу та на теперішній час в лавах Територіальної оборони Новобузької громади, не свідчить про їх заінтересованість та упередженість у розгляді адміністративної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що його не було відсторонено від управління транспортним засобом, що на його думку свідчить про те, що він не мав ознак алкогольного сп`яніння на увагу суду не заслуговують, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 211456 «керування транспортним засобом RENAULT MAGNUM, державний номерний знак НОМЕР_1 , передано громадянину ОСОБА_5 ( посвідчення водія НОМЕР_2 )». Крім того, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 також зазначив, що транспортний засіб передав у керування тверезому водієві, про що зазначено в адміністративному протоколі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відеозапис не може бути прийнятий судом, оскільки він був зроблений невідомим не сертифікованим приладом та у не у встановленому законом порядку, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані.

Ні Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року, ні Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року не містять приписів про обов`язкове долучення до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення відео з бодікамери поліцейського, в тому числі повного відео з моменту зупинки.

Так згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Отже, долучення працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення відео щодо обставин відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння носить ініціативний характер і посилання апелянта на те, що такий відеозапис був здійснений не сертифікованим приладом є необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд розцінює як безпідставні, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що працівники поліції пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, натомість водій категорично відмовився від проходження такого огляду. Вказана відмова зафіксована як на відеозаписі, що міститься в матеріалах справи, так і в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 211456, який особисто підписано водієм ОСОБА_1 без будь-яких зауважень.

Крім того, ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях, які міститься в матеріалах справи підтвердив факт вживання алкогольного напою (200 грамів горілки) під час керування автомобілем RENAULT MAGNUM 440.19т DXI, державний номер НОМЕР_1 на автодорозі Дніпро-Миколаїв, з метою знеболення організму після опіку гарячою рідиною в дорозі та повідомив, що після зупинки його транспортного засобу поліцейським та пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу і в лікарні, відмовився.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав на увагу суду не заслуговують, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 211456, громадянину ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що свідчить його підпис в протоколі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не мають правового значення, оскільки правом спростувати вказане та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 не скористався.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо невірного формулювання в протоколі змісту адміністративного правопорушення, а саме те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не спростовує факту такої відмови, а також суттєво не впливає на суть вчиненого правопорушення, оскільки сам ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладів, а крім того свідки чітко і однозначно підтвердили факт відмови водія від продуття приладу Драгер, який пропонував поліцейський, а потім від проведення освідування на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, а тому не впливають на обґрунтовані висновки суду.

Також підлягає відхиленню клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зазначених в протоколі, оскільки вказані особи були допитані в суді першої інстанції, поясненням яких суд першої інстанції надав належну оцінку.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, доводи ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на спробу уникнення водієм ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_1 додержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову відносно ОСОБА_1 з наведенням обґрунтованих мотивів.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

За таких обставин, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко