Справа №473/2224/22
Провадження № 33/812/234/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Вялової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 адвоката Вялової Ірини Михайлівни на постанову, яку ухвалив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Домарєвої Наталії Володимирівни у приміщенні цього ж суду 14 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№090725 від 20 серпня 2022 року водій ОСОБА_1 20 серпня 2022 року керував транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , в смт. Олександрівка на вул. Першотравневій з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою ALCOTEST DRAGER та від медичного огляду у КП «КНП ВБЛ ВМР» відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і піддано його адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого захисника адвоката Вялову І.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі - закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не доведений; відеозапис зроблений лише відносно відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому без встановлення особи, яка проходить огляд та без встановлення осіб свідків, які зазначені в протоколі, та їх присутність не відслідковується на доданому відео; поліцейський при оголошенні змісту протоколу приховав їх дані, не зачитавши їх прізвищ, не встановивши їх осіб; не можна покласти в основу обвинувачення пояснення зазначених свідків, оскільки вони не були допитані в судовому засіданні; відеозапис є не повним, містить кореговані частини, не відображає всього процесу, а тому не відповідає Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відео і кінозйомки, затвердженої наказом №1026 від 18 грудня 2018 року; зазначений відеозапис є недопустимим доказом.

При ухваленні постанови місцевий суд порушив європейський принцип - недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку їх збирання.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Вялової І.М., яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ№090725 від 20 серпня 2022 року, водій ОСОБА_1 20 серпня 2022 року керував транспортним засобом марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , в смт. Олександрівка на вул. Першотравневій з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою ALCOTEST DRAGER та від медичного огляду у КП «КНП ВБЛ ВМР» відмовився.

Від підпису в протоколі ОСОБА_1 відмовився.

Достовірність викладених у протоколі відомостей, зокрема, факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - як поліцейськими на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, також підтверджено іншими доказами: відеозаписом правопорушення з нагрудного реєстратору працівника поліція, який досліджувався у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і в якому зафіксовані усі викладені в протоколі серії ААБ№090725 від 20 серпня 2022 року обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Зокрема, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом, відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як працівниками поліції за допомогою алкотестеру, так і у медичному закладі. Фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог частини 2 статті 266 КУпАП.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, що підтверджено фіксацією технічними засобами відеозапису, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про те, що складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відбулося із порушеннями визначеного законом порядку.

Так, посилання в апеляційній скарзі на порушення Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відео і кінозйомки, затвердженої наказом №1026 від 18 грудня 2018 року, а саме відеозапис є не повним, містить кореговані частини, не відображає всього процесу не є вмотивованими, не мстить посилання на те, що саме не відображено на відеозаписі, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, неповнота такого відеозапису не спростовує належність фіксації факту правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

Щодо не встановлення осіб свідків, зазначених у протоколі, то апеляційний суд зауважує наступне.

Згідно змісту частини 2 статті 266 КУпАП в редакції закону, яка була чинною на день складання протоколу відносно ОСОБА_1 , присутність свідків при проведенні огляду особи на стан сп`яніння передбачена лише в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису, якщо огляд проводиться поліцейським. Щодо обставин справи, яка переглядається, то фіксування правопорушення відбувалося технічними засобами відеозапису, що відповідає приписам закону.

При цьому вказана норма закону не розділяє порядок фіксації проведення огляду на стан сп`яніння та відмови від проведення такого огляду.

Тому не можна погодитись із твердженням апелянта про те, що поліцейськими не було встановлено осіб свідків, які зазначені в протоколі, та їх присутність не відслідковується на доданому відео, тоді як при проходженні такого огляду їх присутність не є обов`язковою.

За такого доводи апеляційної скарги щодо помилкового встановлення судом обставин адміністративного правопорушення та про недотримання працівниками поліції під час складання протоколу вимог закону не заслуговують на увагу та відхиляються.

Хибним є доводи апелянта стосовно не встановлення працівником поліції особи, якій запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки на відеозапису з відеокамери поліцейського (файл 20220820_231502_0651, час 23:16:37) вбачається, що поліцейській на підставі наданого ОСОБА_1 посвідчення водія встановлює його особу.

Щодо заперечення ОСОБА_1 факту керування автомобілем, апеляційний суд їх відхиляє.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№090725 від 20 серпня 2022 року долучено диск з відео-записом подій 20 серпня 2022 року.

Так, з початку відеозапису (файл 20220820_231502_0651) вбачається, що автомобіль марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , припарковано, а ОСОБА_1 знаходиться поза автомобілем, відповідає на запитання поліцейського, надає йому відповідні документи, зокрема, посвідчення водія, для встановлення його особи, з`ясовує питання, де буде знаходитись транспортний засіб, тобто вчиняє дії, які притаманні особі, яка керує транспортом та несе за це відповідальність.

За такого, з відеозапису (файл 20220820_231502_0651) вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ№090725 від 20 серпня 2022 року складався у присутності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 на запитання про те, чи керував автомобілем хоча і говорить, що не керував, але на питання, чи він тільки що під`їхав на цьому автомобілі, відповів - «я» і факт керування транспортним засобом не заперечує (файл 20220820_ НОМЕР_2 час 23:16:59).

Також на питання, чи вживав ОСОБА_1 спиртні напої, він відповів «да» (файл 20220820_231502_0651 час 23:17:02).

Також при оголошенні ОСОБА_1 працівником поліції змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№090725, поліцейський вказує ОСОБА_1 , що він вже у присутності поліцейських намагався сісти за кермо, на що ОСОБА_1 не заперечив і пояснив, що хотів відігнати автомобіль (файл 20220820_ НОМЕР_3 час 23:49:49).

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 автомобілем марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , 20 серпня 2022 року за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ№090725 від 20 серпня 2022 року.

Посилання апелянта на те, що автомобілем він не керував, спростовується вищеназваними доказами, а тому є непереконливим.

З відео-зйомки також вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у відповідному медичному закладі (файл 20220820_231502_0651 час 23:17:05).

Проте ОСОБА_1 однозначно відмовився від проходження зазначеного огляду і такі обставини ним не заперечувались.

Посилання захисника Товстановського В.Г. на те, що відео-зйомка не містить доказів керування автомобілем саме ним, не спростовують висновки суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування постанови суду.

Відео-зйомка керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковим, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

При цьому апеляційний суд враховує вказівки Європейського суду з прав людини про те, що право на вмотивованість судового рішення має захистити особу, яка звернулась до суду, від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Тому відсутні підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ№090725 від 20 серпня 2022 року не відповідає вимогам статті 256 КУпАП.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Вялової Ірини Михайлівни залишити без задоволення, а постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М. Базовкіна