Номер провадження: 33/813/117/22
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Ющак А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення, відповідно до санкції статті, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 10 жовтня 2021 року об 00 год. 08 хв. в м. Одесі по вул. І. Рабіна, 33 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, що зафіксовано на нагрудну камеру 001582, 1270, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

За даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)Відповідно до п. 5 розділу ІІ наказу Міністерства внутрішніх справ від 18.12.2018 №1026є, передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, однак відеозапис, який міститься в матеріалах справи починається із того, що невідомі особи заповнюють документи, а поліцейські їм підказують;

2)З відеозапису вбачається, що о 01:44 год. ОСОБА_1 надали протокол для ознайомлення, однак в протоколі вказаний час його складання 02:45 год., що ставить під сумнів походження такого протоколу;

3)В протоколі про адміністративне правопорушення у графі «до протоколу додаються» зазначено: пояснення свідків, відео з нагрудної камери 001582, 1270, акт огляду на стан сп`яніння, копія матеріалів ДТП ст. 124 КУпАП, однак матеріали справи містять лише відеозапис з нагрудної камери та акт огляду;

4)Жодним належним чи допустимим доказом про те, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не містять.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, визнати що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Одеський апеляційний суд належним чином сповістив ОСОБА_1 про дату, час та місце слухання його апеляційної скарги. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився причин свої неявки суду не повідомив..

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №015195 від 10 жовтня 2021 року з якого вбачається, що 10.10.2021 року о 00:08 год., у м. Одеса по вул. І. Рабіна, 33 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Movanо, державний номерний знак НОМЕР_1 та став учасником ДТП. Автомобілем керував з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки відмовився, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність передбачена ч. й ст. 130 КУпАП;

-відеозапис, події, яка сталася 10.10.2021 року з якого вбачається, що патрульні поліцейські прибули на адресу: м. Одеса, на вул. І. Рабіна, 33, у зв`язку із тим, що було повідомлення, що за даною адресою сталася ДТП, а саме автомобіль Opel Movanо, державний номерний знак НОМЕР_1 наїхав на дерево. За кермом даного автомобіля знаходився водій ОСОБА_1 . Поліцейським він повідомив, що даний транспортний засіб йому не належить та просив не складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. У зв`язку із тим, що у поліцейських виникла підозра, що останній знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, оскільки мова його була не чітка, нестійка хода, поводив себе досить зухвало, тобто його поведінка не відповідала обстановці, крім того було відчутно запах алкоголю з порожнини рота. Працівниками поліції водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на що ОСОБА_1 спочатку сказав, що йому потрібно з кимось порадитись, потім сказав, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер він відмовляється та погодився поїхати до медичного закладу. Прибувши до медичного закладу та почувши, що треба трішки почекати, щоб пройти огляд, ОСОБА_1 почав знущатися над поліцейськими, передражнював їх, потім став швидко уходити від медичного закладу, на питання поліцейського куди він зібрався, сказав, що чекати він не буде, йому холодно. Потім працівники поліції запропонували сісти до їх автомобілю, щоб погрітися. Потім ОСОБА_1 почав поліцейським указувати, що потрібно їм робити. Потім сказав, що він тверезий, викликав якийсь транспортний засіб, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Поліцейські лише встигли сказати, що на ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як останній сів у транспортний засіб та поїхав.

-Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Відповідно до п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджено спільним Наказом МВС України а Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться закладі охорони здоров`я.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 10.10.2021 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що з відеозапису вбачається, що о 01:44 год. ОСОБА_1 надали протокол для ознайомлення, однак в протоколі вказаний час його складання 02:45 год., що ставить під сумнів походження такого протоколу, однак з даного відеозапису вбачається, що відносно ОСОБА_1 було складено два протоколи про адміністративне правопорушення, один за ст. 124 КУпАП інший за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З відеозапису, який міститься у матеріалах справи вбачається, що протокол, з яким було ознайомлено ОСОБА_1 о 01:44 год. був складний відносно нього за ст. 124 КУпАП, а справа, яку розглядає суд апеляційної інстанції стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №015195, у графі «до протоколу додаються» зазначено: пояснення свідків, відео з нагрудної камери 001582, 1270, акт огляду на стан сп`яніння, копія матеріалів ДТП ст. 124 КУпАП, однак матеріали справи містять лише відеозапис з нагрудної камери та акт огляду.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що Законом України від 16.02.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», внесено зміни, зокрема до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17.03.2021 року.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що після цих змін до КУпАП з 17.03.2021 року свідки проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відеозаписом з портативного відеореєстратора 001582 та 1270, що міститься в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_1 10.10.2021 року на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на пристрої Драгер відмовився. Погодився проїхати до медичного закладу, однак з відеозаписів вбачається, що своїми діями він всіляко уникав такого огляду, потім на камеру він сказав, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовляється, викликав автомобіль та поїхав.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора 001582, 1270, дані про який внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП. Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі про те, що відеозапис, який було долучено до матеріалів справи, не може бути належним доказом, оскільки всупереч «Інструкції із застосування фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису» не проводився безперервно, є слушними, однак такі посилання не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки відеозаписи, що містяться на диску та про які зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №015195 від 10.10.2021 року відносно ОСОБА_1 , достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Крім того, вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейських до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено одночасну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, внаслідок чого розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту, обраний на власний розсуд, та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суддя, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова