Єдиний унікальний номер 389/455/22
провадження №3-в/389/18/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Знам`янка

Суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області Український Віталій Валентинович, розглянувши подання Кропивницького РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області (далі Кропивницького РВ №2) щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , інвалід ІІ групи,

про вирішення питань пов`язаних з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Кропивницький РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області звернувся до суду з поданням у якому просить вирішити питання щодо застосування адміністративного стягнення у виді громадських робіт щодо ОСОБА_1 , призначеного постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2022 за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Подання обгрунтовано тим, що за викликами ОСОБА_1 не з`являвся, при перевірці місця реєстрації останнього, було встановлено, останній проживає за місцем реєстрації, має інвалідність ІІ групи, загальне захворювання по зору.

Представник Кропивницького РВ №2 О. Боршош до суду не з`явилась, подала клопотання про розгляд подання за її відсутності.

ОСОБА_1 до суду з`явився, про дату, місце та час розгляду подання повідомлений.

Всебічно, повно та об`єктивно вивчивши подання та додані до нього документи, встановлюю наступне.

Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт на строк 40 годин.

Постанова суду набрала законної сили та своєчасно скерована для примусового виконання до Кропивницький РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській, де ОСОБА_1 15.06.2022 взятий на облік, заведено особову справу №12/2022.

З дослідженої особової справи ОСОБА_1 встановлено, що, останній проживає за місцем реєстрації, є інвалідом ІІ групи.

Згідно з вимогами ст.298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами.

В силу ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно з ст.302 КУпАП лише за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 ст. 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання. Так, відповідно до пунктів 5, 6 та 9 ст.247КУпАП орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, у разі: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права. Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 і 3.6. свого рішення від 11.10.2011 р. (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, окремі суди (судді) вважають за можливе до правовідносин, які виникли, застосовувати аналогію закону, а саме норми ст. 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі). Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні із вказаним законодавством і судовою практикою, дає підстави вважати, що строк давності виконання постанови суду про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили і в усякому разі не перевищувати двох років, оскільки особи, які притягуються до адміністративної відповідальності знаходяться явно в невигідній правовій ситуації в порівнянні з тими, хто вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення (злочин) у питанні давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень та обвинувальних вироків.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Особа, на яку накладено адміністративне стягнення певного виду не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником адміністративні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання постанови про накладення стягнення. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного стягнення зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання, тобто невиконання постанови суду сталося не з його вини.

За таких обставин, застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до ст.325-4 КУпАП у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.321-4 КУпАП, у разі ухилення порушника від відбування громадських робіт постановою суду (судді) за поданням органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, невідбутий строк громадських робіт може бути замінено штрафом або адміністративним арештом. Заміна громадських робіт штрафом застосовується за умови, що санкція статті, за якою на порушника накладено адміністративне стягнення, передбачає можливість застосування штрафу. Розмір штрафу в такому разі визначається із розрахунку, що чотири години невідбутих громадських робіт дорівнюють одному неоподатковуваному мінімуму доходів громадян.

В силу ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є: в тому числі рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У судовому засіданні підстав для застосування ст.302 КУпАП не встановлено, строки, передбачені ст.80 КК України, не сплинули, питання про заміну призначеного покарання, в порядку ст.321-4 КУпАП не ставиться, суд не наділений правом самостійного ініціювання виду питання, яке необхідно вирішити у зв`язку з виконанням вироку, а самому поданні не зазначено, яке саме питання необхідно вирішити у зв`язку з виконанням постанови суду, тож подання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.302, 304, 325-1 - 325-4 КУпАП,

суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Кропивницького РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області щодо ОСОБА_1 , про вирішення питань пов`язаних з виконанням постанови Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2022 щодо ОСОБА_1 , за ч.2 ст.173-2 КУпАП,- відмовити.

Постанова може бути оскаржена, протягом десяти днів з дня винесення, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя В.В. Український