КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Чірков Г.Є.
Єдиний унікальний номер справи № 363/160/22
Апеляційне провадження № 33/824/2069/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Вишгородського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд всебічно не дослідив матеріали справи, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Вказує, що за кермом автомобіля не перебував, відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах у справі є суперечливими, тому його вина не підтверджується належними та допустимими доказами.

В судове засідання з`явились особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Фогель В.В., які підтримали апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно із матеріалів справи, 26 грудня 2021 року о 17 год. 40 хв. в с. Нові Петрівці по вул. Свято Покровська 118, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen днз. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, млява мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд зазначив, що будь-яка особа, яка отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зобов`язана знати правила дорожнього руху України.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 041670 від 26 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 , направлення на огляд водія транспортного засобу від 26 грудня 2021 року, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», постанову Вишгородського районного суду від 27 квітня 2022 року за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 , витяг з ІПС МВС України «Армор», письмові поясненням свідка ОСОБА_5 від 23 червня 2022 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним за статтею 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції, в порушення вимог ч. 1 п. 7 Інструкції («Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року), не доставили його у заклад охорони здоров`я для огляду оцінюється судом критично, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовився від такого огляду.

Безпідставними є і твердження апелянта щодо недоведеності факту керування автомобілем.

Так, свідок ОСОБА_5 (потерпілий в ДТП) в суді першої інстанції пояснив та надав письмові пояснення про те, що за кермом автомобіля Volkswagen днз. НОМЕР_1 , був ОСОБА_1 , який після настання ДТП вийшов з машини і намагався втікти, однак ледь тримався на ногах, від нього був відчутний різкий запах алкоголю.

Таким чином, під час керування транспортним засобом Volkswagen днз. НОМЕР_1 ОСОБА_1 допустив порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося ДТП, що мало місце при керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вказана обставина також підтверджується постановою Вишгородського районного суду від 27 квітня 2022 року за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 , яка набрала законної сили.

Відтак, пояснення ОСОБА_1 в протоколі про те, що він не керував автомобілем, повністю спростовуються зібраними у справі доказами.

Апеляційний суд також відхиляє твердження апелянта про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на судовий захист внаслідок розгляду справи у його відсутність.

Так, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29 травня 2008 року «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2006 року «Мороз та інші проти України» та інші).

До того ж у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як видно із матеріалів справи, в судові засідання, які були призначені на 26 січня 2022 року, 17 лютого 2022 року, 03 березня 2022 року, 27 квітня 2022 року, 13 травня 2022 року, 25 травня 2022 року, 07 червня 2022 року та 23 червня 2022 року ОСОБА_1 та його адвокат Фогель В.В. не з`являлись, натомість подаючи клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не містять недоліків, які б перешкоджали забезпечити дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізувати вимоги ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, суддя дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника.

Більше того, апеляційний суд вважає, що дії особи, що притягується до відповідальності та його захисника, які полягають у неоднократній подачі клопотань про відкладення, спрямовані на зловживання їх процесуальними правами та призводять до затягування розгляду справи.

При цьому, суд також звертає увагу, що ОСОБА_1 та адвокат Фогель В.О. не були позбавлені можливості надати суду першої інстанції письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції, однак, таким правом не скористались.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Вишгородського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко