Справа № 242/3218/21
Провадження № 3/242/3/22
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2022 року м. Селидове

Суддя Селидівського міського суду Донецької області Владимирська І.М., при секретарі судового засідання Гандзюк К.С.,за участю прокурорів Новікова В.С., Чередніченко О.В., захисника Анищенко А.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Донецького управління ДВБ Національної поліції України, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишнього оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № -10 від 17.06.2021 року, ОСОБА_1 наказом ГУНП в Донецькій області № 17 прийнято на службу до Національної поліції України, призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області та присвоєно спеціальне звання «сержант поліції». ОСОБА_1 , будучи поліцейським, відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. 30.03.2020 року сержант поліції ОСОБА_1 звернувся до керівництва ГУНП в Донецькій області з рапортом про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. Тобто, з 31.03.2020 року ОСОБА_1 був зобов`язаний подати декларацію суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК до 00 год. 00 хв. 29.04.2020 року. Однак, лише 30.03.2021 року о 11 год. 58 хв. поза строком, визначеним Законом, ОСОБА_1 несвоєчасно без поважних причин, подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив вимоги фінансового контролю. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просить визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні корупційного правопорушення, однак зі збігом строку , передбаченого ст.38 КУпАП, закрити провадження.

Захисник Анищенко А.О. в судовому засіданні погоджується з тим, що вийшли строки приягнення до адміністративної відповідальності, однак зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад корупційного правопорушення, просить врахувати доводи ОСОБА_1 щодо причин неподання своєчасно декларації та вказує на те, що в протоколі не зазначено місце скоєння правопорушення. У разі визнання судом ОСОБА_1 винним не заперечує щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення з закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні провину за ст. 172-6 ч.1 КУпАП визнав, пояснив, що йому було повідомлено у відділі кадрів про необхідність подачі декларації протягом року, він не мав доступу до робочого місця, щоб скористатися цифровим підписом, необхідним при подачі декларації, вказує, що несвоєчасно подав декларацію не навмисно.

Вислухавши думку прокурора, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, суд прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні були дослідженні наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення № -10 від 17.06.2021 року; письмові пояснення ОСОБА_1 , які містяться в протоколі правопорушення № -10 від 17.06.2021 року, де останній зазначив, що не зміг вчасно подати декларацію у зв`язку з сімейними обставинами; копії службових документів, що підтверджують що ОСОБА_1 є посадовою особою, пов`язаною з виконанням функцій держави; результати пошуку декларації в Єдиному державному реєстрі декларацій, роздрукованою з офіційного сайту Національного агентства з питань запобігання корупції декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з якої вбачається, що декларація була подана ОСОБА_1 30.03.2021 року.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 , будучи суб`єктом дії Закону України «Про запобігання корупції», після звільнення несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування.

Частина 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 , належить до таких, які пов`язані з корупцією.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені Законом України «Про запобігання корупції» вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, за яке встановлено, в тому числі, і адміністративну відповідальність.

Таким чином, при кваліфікації діяння, пов`язаного з корупцією, не вимагається встановлення і доведення таких ознак складу правопорушення, як наявність ознак корупції та умислу на вчинення діяння.

Відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктам, на якого поширюється дія цього Закону, та відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» як особа, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подає декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22 травня 2017 року, вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: 1) об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Так, для кваліфікації діяння за частиною першою статті 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом, та неповажності причин такого несвоєчасного подання.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Переліку таких поважних причин у розумінні ч. 1 ст. 172-6 КУпАП законом не встановлено. Отже, поважність несвоєчасного подання декларацій у кожному окремому випадку має визначатись залежно від конкретних обставин кожної справи.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 був обізнаний з вимогами щодо подання декларацій, і доказів поважності несвоєчасності подання декларації після звільнення не надав. До пояснень, наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо причин несвоєчасного подання декларації, суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються матеріалами данного адміністративного провадження.

Тобто, за встановлених судом фактичних обставин, очевидним є те, що декларація була подана із порушенням строку, який встановлений Законом № 1700-VII. При цьому, поважних причин для цього не було. Тому, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

19 квітня 2020 року набрала чинності нова редакція ст. 38 КУпАП: відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, у т.ч. за ст. 172-6 КУпАП «Порушення вимог фінансового контролю», може бути накладено протягом шість місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ також звернув увагу суддів, що для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення (рекомендації від 22 травня 2017 року № 223-943/0/4-17). Разом з цим, на сьогодні в антикорупційному законодавстві України, а також у КУпАП чітко не визначено, що слід розуміти під моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, що є колізією в законодавстві. Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Про це ЄСПЛ зокрема зазначає у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року. Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Така правова позиція узгоджується зі ст. 8 Конституції України, відповідно до якої, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Як вбачається з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 487/2854/17) КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

В постанові КАС ВС від 18.06.2020 року (справа № 682/2447/16-а) роз`яснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, припиняються виконанням регламентованих обов`язків, якщо ці обов`язки ще можливо виконати.

Так, зі складеного протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, вбачається, що ОСОБА_1 , який працював на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Селидівського відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, було звільнено 31.03.2020 року та, як суб`єкт декларування, він відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» повинен був не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тобто до 29.04.2020 року,подати декларацію, проте в порушення абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 подав декларацію 30.03.2021 о 11 год. 47 хв.

Тобто, фактом виявлення адміністративного правопорушення є 30.03.2021 року (дата подачі декларації).

Із викладеного слідує, що дане правопорушення припинилося та саме з цього часу розпочався відлік строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті. Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

На час розгляду справи про адміністративне правопорушення сплив шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, а тому провадження у справі необхідно закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.38, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Скарга на постанову суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя І.М. Владимирська