КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника Кочина С.С., у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника Кочина С.С. на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно з постановою судді 24 травня 2022 року о 22 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 , рухаючись в Київській області, м. Біла Церква, по вул. Східна, 28, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alcotest Drager ARLH 0298, тест № 464, результат позитивний 0,55 проміле, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Кочин С.С. просить скасувати постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/4282/22 від 14 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Захисник Кочин С.С. вважає, що судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального, процесуального права та повинно бути скасоване, а висновки суду ґрунтуються на суперечливих доказах.

Захисник зазначає, що суд не перевірив доводи захисника та не дослідив докази, на які він посилався, зокрема, на доданий відеозапис під назвою «сlір- 0» (з 10 по 11 хв. ролика) на якому поліцейський визнає, що кілька патрулів зупинили ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , але за кермом автомобіля була дочка ОСОБА_1 , яка не мала права керування, і якій зробили усне зауваження. В процесі спілкування поліцейські відчули, що у ОСОБА_1 є ознаки алкогольного сп`яніння, проте не завадили йому сісти за кермо, чим спровокували вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 , на думку працівників поліції, перебував у стані алкогольного сп`яніння, працівники поліції, в порушення ст. 266 КУпАП, не повідомили про ці підозри останнього і дали йому можливість сісти за кермо та розпочати рух, після чого повторно його зупинили і склали протокол про адміністративне правопорушення.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі Раманаускас проти Литви зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

Захисник вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" поліція, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, а враховуючи те, що з боку працівників поліції була провокація особи до вчинення адміністративного правопорушення, інспектори поліції діяли всупереч вищенаведених вимог Закону, захисник приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягало закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Кочина С.С. та ОСОБА_1., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №050009 від 24 травня 2022 року, в якому ОСОБА_1 зазначив, що з порушенням згоден, вказане засвідчив власним підписом, зауважень чи заперечень щодо складеного протоколу про адміністративне правопорушення у відповідній графі протоколу не висловлював; результатами застосування алкотестеру «Драгер», згідно з яким тест становив 0,55 проміле; актом огляду на стан сп`яніння; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу; направленням на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Суддя апеляційного суду не може погодитись з доводами захисника про те, що з боку працівників поліції мала місце провокація особи до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що працівники поліції спонукали чи схилили ОСОБА_1 до того, щоб він керував автомобілем, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського від 24 травня 2022 року убачається, що транспортний засіб марки ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , було зупинено працівниками поліції в зв`язку з тим, що у автомобіля не працював задній стоп сигнал, при цьому за кермом вказаного автомобіля був ОСОБА_1 , у якого поліцейський виявив ознаки алкогольного сп`яніння, після чого було проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, який показав результат 0,55проміле.

На вказаному відеозапису зафіксовано, що ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що даний автомобіль нещодавно зупиняли за таке ж порушення, а саме за несправний задній стоп сигнал, однак в зв`язку з тим, що за кермом автомобіля була його дочка, яка не має посвідчення водія, то за кермо сів він, ОСОБА_1 , та продовжив рух.

Таке пояснення ОСОБА_1 не свідчить про те, що поліцейські, які зупиняли автомобіль під керуванням дочки ОСОБА_1 , дозволили ОСОБА_1 продовжити рух за кермом автомобіля чи спонукали його до цього.

Посилання захисника на те, що працівники поліції, в порушення вимог ст. 266 КУпАП, не повідомили ОСОБА_1 про підозру, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і дали йому можливість продовжити рух за кермом автомобіля . не може бути взятим до уваги, оскільки, як пояснив сам ОСОБА_1 , він не керував автомобілем, коли працівники поліції зупинили цей автомобіль вперше, а доказів того, що ці ж працівники поліції дозволили ОСОБА_1 продовжити рух за кермом автомобіля, немає.

Більш того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що до місця зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 згодом під`їхав екіпаж патрульної поліції, який зупиняв автомобіль, коли за його кермом перебувала дочка ОСОБА_1 .

Один з поліцейських, який прибув на місце події, у розмові з колегами вказує, що він відпустив дівчину, яка була за кермом, не виписуючи їй штраф, а на докір іншого поліцейського про те, що за кермом виявився її батько, цей же поліцейський повідомляє, що він не бачив, хто сів за кермо автомобіля.

Також з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 він заперечував ту обставину, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, твердження захисника про те, що поліцейські виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння і після цього дозволили йому продовжити рух за кермом автомобіля спростовується відеозаписом, на який посилається апелянт.

Суддя апеляційного суду вважає, що якби працівники поліції і дозволили ОСОБА_1 продовжити рух за кермом автомобіля, то це не можна було б розцінити як провокацію вчинення адміністративного правопорушення, оскільки відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а п. 2.9, а Правил водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або передувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, матеріали справи не містять будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що працівники поліції впливали на ОСОБА_1 , схиляючи його до вчинення адміністративного правопорушення, яке в іншому випадку не було б вчиненим, тому посилання захисника на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року є неспроможним.

За таких обставин суддя апеляційного суду не вбачає підстав для скасування постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Кочина С.С. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа №357/4282/22

Провадження № 33/824/3170/2022 КУпАП: ч. 1 ст. 130

Головуючий у першій інстанції Ларіна О.В.

Доповідач Ковальська В.В.