Справа №: 307/2989/22
Провадження № 3/307/1191/22
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
П О С Т А Н О В А

08 серпня 2022 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Ніточко В.В.,

з участю ОСОБА_1

розглянувши матеріали, якi надійшли від відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шарівка Білокуракинського району Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця контрактної служби, ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б),

за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

начальником відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 31 липня 2022 року, о 20 год. 30 хв., в умовах особливого періоду, під час перевірки прикордонного наряду "Секрет" у складі якого був ОСОБА_1 , який виконував наказ на охорону державного кордону в період з 08 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв. 31 липня 2022 року, в межах 264 прикордонного знаку, було виявлено військовослужбовця ОСОБА_1 , який перебував в можливому стані алкогольного сп`яніння, а саме мав характерний запах з ротової порожнини. ОСОБА_1 було доставлено в Тячівську районну лікарню для проведення медичного огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, однак після прибуття в лікарню ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, чим порушив вимоги ст. 11, 13, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, п.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", п.п.13 п.11 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1261 від 19 жовтня 2015 року, тобто виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 31 липня 2022 року, в період часу з 08 год. 30 хв. по 19 год. 00 хв. він виконував наказ на охорону державного кордону в складі прикордонного наряду "Секрет". О 19 год. 31 липня 2022 року він повернувся з наряду, здав зброю, залишив територію військової частини та на автомобілі поїхав додому, в м. Хуст. Приїхавши додому, він випив одне пиво. О 20 год. 31 хв. 31 липня 2022 року до нього зателефонував черговий з військової частини (в судовому засіданні показав скріншот із вхідного дзвінка) та сказав терміново приїхати у військову частину. Він попросив свого знайомого відвезти його у військову частину, оскільки вдома вживав алкогольне пиво. Прийшовши у військову частину йому сказали, що від нього чути алкоголь, який на думку інспектора ОСОБА_3, він вживав під час несення служби та відправили на проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння. Він відмовився від проходження медичного огляду, оскільки вживав алкогольні напої після несення служби, коли був вдома.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а частиною 3 цієї ж статті передбачена відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого період.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Із протоколу про адміністративне правопорушення відомо, що 31 липня 2022 року, о 20 год. 30 хв., в умовах особливого періоду, під час перевірки прикордонного наряду "Секрет" у складі якого був ОСОБА_1 , який виконував наказ на охорону державного кордону в період з 08 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв. 31 липня 2022 року, в межах 264 прикордонного знаку, було виявлено військовослужбовця ОСОБА_1 , який перебував в можливому стані алкогольного сп`яніння, а саме мав характерний запах з ротової порожнини. ОСОБА_1 було доставлено в Тячівську районну лікарню для проведення медичного огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, однак після прибуття в лікарню ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду.

Із письмового пояснення начальника відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 від 01 серпня 2022 року відомо, що ним о 20 год. 00 хв. 31 липня 2022 року було виявлено військовослужбовця ОСОБА_1 , який виконував наказ на охорону державного кордону в період з 08 год. 30 хв. по 19 год. 00 хв., в якого були ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння.

За наведеного, відсутні докази про те, що ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, в період часу з 08 год. 30 хв. по 19 год. 00 хв. 31 липня 2022 року, в стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, військовослужбовцю ОСОБА_1 пропонували проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, після повернення його з місця проживання у військову частину, тобто у вільний від військової служби час.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення (ст. 256) є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження і на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

При цьому, у справі "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

А тому, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у даній справі слід закрити за відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст. 283, 284, КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Суддя В.В. Ніточко