Справа № 127/8120/22
Провадження № 33/801/625/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Стьоби Юрія Миколайовича на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року про при-тягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2022 року серії ДПР18 № 264546, складеним у м. Вінниці по вул. Соборна, 79 поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Вітюком В. М., у цей день 17 квітня 2022 року о 16.02 годині у м. Вінниці по вул. Соборній, 79 водій ОСОБА_1 керував транс-портним засобом марки «Audi A4 Avant», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відпо-відає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився, що у повному обсязі підтверджується безперерв-ною відеофіксацією події нагрудною камерою поліцейського 467724, 467725. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністратив-ного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї ти-сячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 06 липня 2022 року, адвокат Стьоба Ю. М. оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсут-ністю події та складу адміністративного правопорушення у діях його підзахис-ного. Скаржник вважає оскаржувану постанову винесеною за неповного вста-новлення обставин справи, неналежної оцінки доказів, невідповідності вис-новків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесу-ального права. Адвокат, аргументуючи апеляційну скаргу, акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 17 квітня 2022 року о 16.00 годині автомобілем не керував, коли під`їхав екіпаж поліції він перебував у дворі будинку. Встановивши факт належності йому автомобіля, правоохоронці без проведення процедури виявлення ознак наркотичного сп`яніння одразу ж запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на такий стан. При цьому адвокат, цитуючи нор-ми законодавства щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння, вказує про недотримання цих норм поліцейськими, зокрема, вони не запропонували та не провели огляд водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів.

У судове засідання 03 серпня 2022 року ОСОБА_1 як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, його адвокат Стьоба Ю. М. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про місце, день та час розгляду цієї справи. У цей день до апе-ляційного суду надійшло клопотання адвоката про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його зайнятістю в іншій справі. Належних, допустимих доказів зайнятості захисника у день розгляду справи апеляційним судом до клопотання не додано.

Розглянувши клопотання адвоката про відкладення розгляду цієї адмініс-тративної справи, апеляційний суд не знаходить законних підстав для його за-доволення перш за все з огляду на відсутність доказів поважності неявки учас-ників справи у судове засідання апеляційного суду. Крім цього частинами чет-вертою, шостою статті 294 КУпАП визначено, що апеляційний перегляд суд-дею апеляційного суду здійснюється протягом двадцяти днів з дня надхо-дження справи до суду. Неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне пра-вопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Розгляд справи у відсутність особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, її адвоката у даному випадку не є порушенням права на доступ до правосуддя, оскільки такі аспекти цього права, як право звернення до суду з апеляційною скаргою, право розпочати провадження та розгляд справи у розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, судом були дотримані. У свою чергу Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Однак, ці обмеження не будуть сумісними з пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v.Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33 ).

Окремо апеляційний суд важає доцільним зауважити, що у контексті норми частини другої статті 268 КупАП присутність особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ( розумій і захисника ), при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, ретельно проаналізувавши наявні в ній докази, переглянувши справу у межах наведених в апеляційній скарзі мотивів та вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до норм статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Частиною другою цієї статті встановлена адміністративна відповідаль-ність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передба-чених частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопору-шення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також у передачі керування транс-портними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і в ухиленні осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно з положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України а Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/ 735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транс-портних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Наці-ональної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`я-ніння згідно з ознаками такого стану. Відповідно до пункту дванадцятого згада-ної вище Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті четвертому розділу I цієї Інструкції, полі-цейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом восьмим Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи ін-шого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижу-ють увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 ( зі змінами ), передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів цієї адміністративної справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2022 року серії ДПР18 № 264546, складеного у м. Вінниці по вул. Соборна, 79, цього дня 17 квітня 2022 року о 16.02 годині у м. Вінниці по вул. Соборна, 79 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Audi A4 Avant», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій при безперервній відеофіксації події нагрудною камерою поліцейського 467724, 467725 відмовився у повному обсязі, допустивши таким чином порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу додане направ-лення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння, складене о 16.10 годині 17 квітня 2022 року, де та-кож вказано про відмову останнього від проходження огляду. Крім того, до справи долучений відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафік-сована хронологія події 17 квітня 2022 року з моменту виявлення та вста-новлення особи водія ОСОБА_1 , належності йому керованого автомобіля і до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що виразилося у його відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена. За наявних фактичних обставин, що мають місце у цій справі, у діях ОСОБА_1 убачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого указаною нормою матеріального права, оскільки він відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану нарко-тичного сп`яніння чи відсутності такого.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній поста-нові від 06 липня 2022 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими.

Аргументуючи апеляційну скаргу, захисник наголошує на тому, що ОСОБА_2 автомобілем не керував, узагалі о 16.00 годину знаходився у дворі будинку та нікуди не їздив.

Однак такі доводи апеляційної скарги цілком спростовуються матеріалами справи, зокрема, поясненнями допитаного у судовому засіданні поліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопорушення, про те, що під час несення служби екіпажем було отримане орієнтування на автомобіль «Audi A4 Avant», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по вул. Соборній у м. Вінниці. Місце знаходження автомобіля зрештою виявлене у дворі будинку по вул. Соборній за кілька хвилин. Біля автомобіля знаходився ОСОБА_1 . При цьому у матеріалах справи наявний відеозапис з камер відеоспостереження Вінницької міської ради, де безумовно убачається, як авто-мобіль «Audi A4 Avant», державний номерний знак НОМЕР_2 , 17 квітня 2022 року у проміжок часу з 15.55-15.58 години рухається по вул. Соборній, здійснює маневри, а водій даного транспортного засобу одягнений у червону кофту та чорну кепку.

За даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського під час виявлення автомобіля у дворі будинку по вул. Соборній у м. Вінниці та встановлення особи водія, ОСОБА_1 за своїми зовнішніми ознаками абсолютно відпо-відає особі, що зафіксована під час керування автомобілем по вул. Соборній у м. Вінниці. Відповідно на противагу мотивам скарги захисника належить пого-дитися з висновками суду першої інстанції щодо доведеності керування ОСОБА_3 транспортним засобом 17 квітня 2022 року о 16.02 годині.

Щодо доводів скарги про порушення поліцейськими порядку огляду на стан сп`яніння, а саме порушення вимог закону через непроведення огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засо-бів, то такі доводи є неспроможними. Захисник посилається на загальні правила виявлення ознак стану сп`яніння, проте у даному випадку поліцейським виявле-ні ознаки саме наркотичного сп`яніння, що в силу закону потребує проведення спеціальної процедури огляду водіїв транспортних засобів на стан наркотич-ного сп`яніння у медичному закладі за направленням поліцейського, що і було здійснено поліцейським та зафіксовано засобами відеозапису.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейсь-кого суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових

рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на ко-жен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунту-вання рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встанов-лює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулю-вання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними су-дами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому до-статніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, вони є побутовим тлумаченням скаржником в силу особистого розуміння ним окремих норм права, у тому числі і стосовно порядку розгляду судом справи про адміністративне правопорушення. Аргументи скаржника не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, оскільки вина його підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної поста-нови апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок націо-нального суду переконатися, що провадження у цілому, зокрема, спосіб отри-мання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотивованої та справедливої постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Стьоби Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Т. О. Денишенко