Справа №461/2783/22
Провадження №3/461/1865/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рабіновича М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 (згідно договору про надання правової допомоги),

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

01 червня 2022 о 00 годині 55 хвилин у м. Львові, пл. Міцкевича, 8, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Audi А4 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер».

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП заперечив, з підстав викладених у клопотанні про закриття провадження у справі.

Захисник Рабінович М.П. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, які підтримав в ході розгляду справи.

Клопотання мотивував тим, що ОСОБА_1 не вживав алкогольних напоїв, а позитивний результат тестування міг бути викликаний вживанням ним настоянки бджолиного підмору «Свій мед», у складі якого наявний етанол 60%-ий, який міг викликати наявність запаху спирту з порожнини рота.

Звертає увагу суду, що результати газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», з огляду на його функціональне призначення та спосіб застосування, визначені інструкцією до нього, не визначають рівень етанолового спирту у крові, а відображають лише рівень парів у видихуваному повітрі. У свою чергу, встановлення стану алкогольного сп`яніння відбувається у випадках виявлення показника, який перевищує 0,2 проміле у крові людини, що неможливо визначити за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820».

Крім цього, захисник зазначив, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про можливість пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі у випадку незгоди з результатами тестування, внаслідок чого останній був позбавлений можливості спростувати результати огляду за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820».

Захисник звертає увагу суду на те, що показники результату тестування у матеріалах справи є різними: згідно квитанції газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», такий показник становить 1,42%, а у відповідності до рапорту інспектора 1,46%.Також вказує, що працівниками поліції не забезпечено безперервної відеофіксації, зокрема на долучених до матеріалів справи відеозаписах відсутні момент зупинки транспортного засобу, повідомлення поліцейськими причин такої зупинки, встановлення ознак, за якими у працівників поліції виникли сумніви у тверезості ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За вимогами пунктів 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Пунктом 7 розділу 2 зазначеної Інструкції визначається, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до положень ч.3 та 6 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується наступними дослідженими та перевіреними в ході судового розгляду доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №237075 від 01.06.2022;

-результатами приладу «Drager» Alсotest 6820, прилад №: ARНЕ-0126, тест № 1744, результат тесту - 1,42%;

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

-відеоматеріалами долученими до протоколу;

-рапортом працівника поліції.

Як встановлено судом, зокрема з долучених до матеріалів справи відеоматеріалів, працівниками поліції було дотримано вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735. При цьому доводи сторони захисту не спростовують належності та допустимості наведених доказів, адже такі за своїм змістом дозволяють суду оцінити законність провадження у справі та дотримання поліцейськими вимог для проведення відповідної процедури під час огляду. Крім того, той факт, що відеоматеріали не надані суду одним файлом (як вказує сторона захисту перериваються) не свідчить про їх недопустимість. Такі відеоматеріали фіксують факт дотримання відповідної процедури. Разом з тим, з наявних у справі матеріалів суд може надати оцінку відповідними доводам сторони захисту. При цьому, така оцінка надається судом з дотриманням закріплених у Конституції України принципів щодо тлумачення будь-яких сумнівів на користь обвинуваченого, у даному випадку особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів сторони захисту про те, що результати газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» не визначають рівень етанолового спирту в крові, а відображають лише рівень парів у видихуваному повітрі, що не може свідчити про перебування ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Технічний засіб «Drager Alcotest 6820» входить до переліку спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння та міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки.

Згідно 2.3. Інструкції до газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», при базовому налаштуванні приладу вимірювана концентрація алкоголю у видихуваному повітрі виводиться в проміле (%).

Крім цього, суд бере до уваги норми визначені Конвенцією про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована 25.04.1974 року Україною в складі СРСР.

Так, відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п. 6 ст. 8 згаданої Конвенції в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у видихуваному повітрі, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом.

У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Відповідно до результату огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» становить 1,42%, що перевищує допустиму норму алкоголю, оскільки є більшою за 0,25 мг на літр повітря, як вказано у п. 6 згаданої ст. 8 Конвенції.

Суд враховує доводи сторони захисту про те, що позитивний результат огляду ОСОБА_1 міг бути наслідоком вживання настоянки бджолиного підмору «Свій мед», оскільки як зазначає сам захисник, у її складі наявний етанол 60%-ий. Таким чином, вживання даної настоянки у значній кількості могло викликати у ОСОБА_1 ознаки стану алкогольного сп`яніння. Разом з цим, в контексті наведених доводів сторони захисту, неможливо не відзначити наступне.

Як наведено вище, згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Отже, вживаючи напій до складу якого входить етанол, ОСОБА_1 повинен був усвідомлювати відповідні наслідки. Більше того, вказуючи на те, що вживання даного напою було пов`язано із хронічним захворюванням, захист залишає поза увагою той факт, що відповідно до наданої суду інструкції настоянки бджолиного підмору «Свій мед», дана настоянка не є лікарським засобом.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 можливість пройти альтернативний огляд у медичному закладі, суд виходить з наступного.

Згідно відеоматеріалів долучених до справи, ОСОБА_1 не заперечував показів приладу «Драгер», лише на пропозицію працівника поліції, у своїх письмових поясненнях вказав, що результат огляду виявився позитивний, у зв`язку з прийняттям заспокійливого для шлунку.

Стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Як наведено вище, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п. 1.9 цих же Правил, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином той факт, що ОСОБА_1 не було відомо про можливість спростувати результати огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», не свідчить про допущення працівниками поліції прав ОСОБА_1 та не спростовує вини останнього у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Щодо різниці показників результату тестування у квитанції газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та рапорті працівника поліції суд вважає, що даний факт не є суттєвим, оскільки при прийнятті рішення, суд враховує саме показники які зазначені у квитанції газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», як у первинному джерелі.

Суд враховує зауваження сторони захисту щодо наявних в матеріалах справи розбіжностей у місці вчинення адміністративного правопорушення, однак дані розбіжності не спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Також, оцінюючи доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не забезпечено безперервної відеофіксації та відсутності при огляді свідків, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

На долучених до матеріалів справи відеоматеріалах зафіксовано проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» та складання протоколу про адміністративне правопорушення. В ході даних дій працівниками поліції було дотримано вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Суд визнає вищевказані відеоматеріали належним та допустим доказом, який в повній мірі відображає факт виявлення правопорушення вчиненого ОСОБА_1 .

Також, виходячи з того, що під час проведення огляду поліцейські застосовували технічні засоби відеозапису, не було необхідності у залученні свідків.

Оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі також враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

На переконання суду позиція захисту спрямована лише на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП та не відображає фактичних обставин справи.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі. Заперечень щодо завершення розгляду справи за наявними доказами стороною захисту не заявлено.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах працівниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників поліції) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд приходить до висновку про те, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні, тобто вина ОСОБА_1 доведене поза розумним сумнівом.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена повністю.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Як наведено вище, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім у даному випадку є адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягається до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 496,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 130, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 496 гривні 20 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.