КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/5117/22 Головуючий у 1-й інст. - Шевчук А.В.
Апеляційне провадження №33/824/3706/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Рубан С.М.розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року, прийняту щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 07 липня 2022 рокуо19 год 02 хв. перебуваючи за місцем проживання АДРЕСА_1 вчинив психологічне та фізичне насильство в сім`ї відносно свого сина ОСОБА_2 .

ПостановоюОболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

Згідно з постановою суду, 07 липня 2022року, о 19 год 02 хв.в АДРЕСА_1 , вчинив психологічне та фізичне насильство в сім'ї відносно свого сина ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що дані обставини підтверджуються:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне

правопорушення (або таке, що готується) від 07.07.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 зателефонував до служби 102 з проханням прийняти міри до ОСОБА_1 , який побив свого сина ОСОБА_2 , чим спричинив йому тілесні ушкодження та психологічну травму;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 07.07.2022 року, згідно яких 07 липня 2022 року о19 год 02 хв. перебуваючи за місцем проживання АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив психологічне та фізичне насильство в сім`ї відносно свого сина ОСОБА_2 , а саме ображав, висловлювався нецензурно та почав бити ОСОБА_2 по обличчю.

Не погоджуючись із постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та прийнята з порушенням норм процесуального права і не відповідає судовій практиці.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що правопорушення ОСОБА_1 не було вчинено.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року у зв'язку з поважністю причин його пропуску.

Обгрунтовуючи причини пропуску строку скаржник посилається на те, що пропустив строк для подання апеляційної скарги на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено про дату і час розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду.

ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 06 грудня 2022 на 17 год. 00 хв не з'явився.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення такого припису.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ A.V. v. Ukraine , n. 68177, Enea v. Italy [GC], n. 55182, Idalov v. Russia [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні Ireland v. the UK , наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях Kudla v Poland [GC], n. 92237, Козинець проти України , n. 52, Лабіта проти Італії , n. 120, Чембер проти Росії , n. 49244, поводження є нелюдським , якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини Chahal v. the UK , n. 1

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ВАБ № 455936 від 07 липня 2022 року, ОСОБА_1 07 липня 2022 року о 19 год 20 хв, перебуваючи за місцем проживання АДРЕСА_1 вчинив психологічне та фізичне насильство в сім`ї відносно свого сина ОСОБА_2 , а саме: ображав, висловлювався нецензурно та побив ОСОБА_2 по обличчю.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що не вчиняв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, однак доказів відповідно до приписів статті 251 КУпАП апеляційному суду не надано.

Суддя повно, всебічно та об'єктивно дослідив матеріали справи та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 455936 від 07 липня 2022 року , поясненнями ОСОБА_2 в яких він підтвердив факт домашнього насильства психологічного характеру з боку батька ОСОБА_1 .

Всім зазначеним доказам суд першої інстанції дав належну оцінку та обгрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України і застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, спростовуються безпосередньо самими протоколами про адміністративне правопорушення, поясненнями ОСОБА_2 та іншими зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, скаржником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а тому підстав для її задоволення апеляційний суд не вбачає.

Адміністративне стягнення ОСОБА_3 призначено в межах санкції ч. 1 ст.173-2 КУпАП у відповідності до положень ст. 33 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, вважаю, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строкна апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя С.М.Рубан