ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7821/20 Головуючий суддя І інстанції Подус Г.С.
Апеляційне провадження № 33/818/453/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 24.05.2020 року о 02.45 год. в м. Харків, вул. Целіноградська, 42А, водій керував автомобілем Volkswagen Amarok д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та за допомогою пристрою газоаналізатору Drager Alcotest та у спеціалізованому медичному закладі охорони здоров`я водій відмовився присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил Дорожнього руху України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він належним чином не був повідомленим про місце, дату та час судового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим був позбавлений можливості реалізував в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавав докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Апелянт також зазначає, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення про адміністративне правопорушень ДПР18 № 357127 співробітниками поліції допущено порушення Наказ Міністерства внутрішніх справ «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», у зв`язку з чим цей протокол є недопустимим доказом. Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що у цій справі наявні всі правові підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки скасовано акт, який встановлював адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортними засобами особами в стані алкогольного).

В судове засідання, яке призначалось судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але йому направлялася на адресу місця мешкання, яка зазначена ним в своїй апеляційній скарзі, судова повістка про місце, дату та час апеляційного розгляду, яка повернулася до суду апеляційної інстанції у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою (арк.34, 40-42).

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.07.2020 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань , користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Крім того, судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інспектора Бражника В.І. (а.с. 35-37, 38, 39, 43-45), але останні в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим апеляційний суд вирішив провадити апеляційний розгляд без їх участі та без участі апелянта, який без поважних причин не прибув в судове засідання та будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, з урахуванням та межах доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР №357127 від 24.05.2020 року (а.с.1); письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4, 5); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 24.05.2020 року (а.с.6); відеозаписі події від 24.05.2020 року (а.с.6).

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР №357127 від 24.05.2020 року (арк. 1) вбачається, що 24.05.2020 року о 02.45 год. в м. Харків, вул. Целіноградська, 42А, водій керував автомобілем Volkswagen Amarok д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та за допомогою пристрою газоаналізатору Drager Alcotest та у спеціалізованому медичному закладі охорони здоров`я водій відмовився присутності двох свідків. Від дачі пояснень та отримання копії протоколу відмовився.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд на місці або у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Належить врахувати, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду адміністративної юрисдикції із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, з метою ініціювання службової перевірки , хоча мав для цього достатньо часу.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України, а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.

Разом з цим, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР №357127 від 24.05.2020 року обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили, що в їх присутності 24.05.2020 року водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та у встановлений законом спосіб у закладі охорони здоров`я (а.с.4, 5);

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути доказами у справі, так як вказаних свідків не було допитано в судовому засіданні та не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, з огляду на те, що вказані свідки в своїх письмових поясненнях підтвердили, що 24.05.2020 року вони були запрошені працівниками патрульної поліції в якості свідків при оформленні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . У їх присутності вказаний водій категорично відмовився у встановленом законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що засвідчили особистими підписами.

Апелянтом також не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити його. Будь-яких клопотань в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заявлялось.

З наявного в матеріалах провадження відеозапису (камера DSJX 300205_ZM0205) вбачається, що працівником поліції повідомлено ОСОБА_1 причину його зупинки та те, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та за допомогою пристрою газоаналізатору Drager Alcotest та у спеціалізованому медичному закладі охорони здоров`я, але водій відмовився від проходження такого огляду в присутності двох свідків (а.с.3).

Крім того, матеріали справи містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 24.05.2020 року, з якого вбачається, що поліцейським Люшовим І.П. встановлено особу водія ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на місці (а.с.6).

Окрім цього, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_4 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але останній відмовився від проходження такого огляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України (а.с.7), а тому повинен знати наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції належним чином не повідомлено про місце, дату та час судового розгляду, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_1 було відоме про перебування справи стосовно нього в Дзержинському районному суді м.Харкова, оскільки особисто отримував судові виклики (а.с.14, 19) та подавав клопотання про закриття провадження у справі (а.с.11-13), але 27.07.2020 в судове засідання в суд першої інстанції не з`явився та будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Окрім цього, статтею 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік статей, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

У зв`язку з цим суд, на виконання вимог ст. 277 КУпАП, з дотриманням строків розгляду даної справи, здійснив судовий розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта, оскільки вони є суб`єктивними та необґрунтованими, а тому суд вважає, що в такий спосіб ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі, вбачається, що ОСОБА_1 24.05.2020 року о 02 годині 45 хв. в м. Харків, вул. Целіноградська, 42А, керував автомобілем Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під діюспеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з різних джерел, але узгоджуються між собою, та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков