ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/670/22 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30 листопада 2022 р., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що працює в ресторані «Сапсан» у м. Тернополі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та з оплатним вилученням транспортного засобу марки «Nissan Rogue», номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 в момент вчинення правопорушення і який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Не погодившись з оскаржуваною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову місцевого суду, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що він не був присутній на останньому судовому засіданні, що відбулось 30.11.2022, та за результатами проведення якого цього ж дня ухвалено рішення у даній справі.

Про результати розгляду вказаної справи останній дізнався 12.12.2022 із сайту місцевого суду в розділі «Інформація щодо стадії розгляду судових справ» та Єдиного державного реєстру судових рішень України.

Вважає, що оскаржуване рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає до скасування з наступних підстав.

На переконання апелянта, ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає додаткового покарання, а саме оплатного вилучення транспортного засобу. З цього приводу апелянт звертає увагу судді апеляційного суду на п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 р. №14, в якому зазначено, що оплатне вилучення транспортного засобу є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, за які встановлена відповідальність ч. 6 ст. 121, ч. 2 та ч. 3 ст. 130 КУпАП.

З врахуванням вищенаведеного, на думку апелянта, місцевий суд грубо проігнорував норми КУпАП, порушено загальні засади судочинства та застосовано до нього покарання, що не передбачено санкцією статті.

Одним із аргументів апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення не взято до уваги факт порушення процедури проходження огляду на стан сп`яніння з боку працівників поліції, що, на думку ОСОБА_1 , підтверджується матеріалами справи.

Вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих між собою висновків чи схожих неспростованих презумпції факту.

Також, 26.12.2022 до канцелярії апеляційного суду ОСОБА_1 були подані доповнення до його апеляційної скарги.

В них апелянт додатково зазначає, що з протоколом про адміністративне правопорушення щодо нього він не погоджується, а свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, заперечує.

Вважає, що працівниками патрульної поліції було грубо порушений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та допущено ряд помилок, що тягне за собою безумовне визнання неналежним доказом протокол про адміністративне правопорушення та додатки до нього.

Апелянт звертає увагу судді апеляційного суду, що протокол про адміністративне правопорушення від 10.10.2022 серії ААД №388138 містить неправдиві відомості, а саме:

неналежне та невідповідне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки;

згідно чеку Alcotest 6810 від 10.10.2022 температура повітря під час використання приладу становила +19, 0 ? С, що не відповідало дійсності та ставить під сумнів результат огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу;

до протоколу додається відеозапис події з нагрудної камери №473038, відповідно до якого даний запис здійснював поліцейський ОСОБА_2 , однак відеозапис події та оформлення протоколу здійснював інспектор поліції Проць В. В., що, на думку апелянта, суперечить вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18 грудня 2018 р. №1026, та вказує про недопустимість даного доказу.

Зазначає, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, на працівника поліції покладається обов`язок запропонувати водієві пройти огляд в медичному закладі.

Апелянт стверджує, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі та мав намір його пройти, проте процедура оформлення та направлення на медичний огляд в медичний заклад на стан сп`яніння не була дотримана.

Вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вважає, що за відсутності такого обов`язкового елементу, як письмове направлення водія на огляд до лікарського закладу, яке повинно бути складено працівником поліції за певною встановленою формою, усі подальші зібрані докази є недопустимими, а саме, як отримані в порушення визначеного порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім цього, апелянтом до канцелярії апеляційного суду подано письмову заяву, в якій ОСОБА_1 просить розгляд апеляційної скарги проводити у його відсутності, апеляційну скаргу підтримує повністю та просить її задовольнити.

Враховуючи вищенаведене, суддя вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає здійсненню апеляційного розгляду.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а доповнену апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутній не був, та те, що про наявність оскаржуваного рішення дізнався лише 12.12.2022, вважаю за можливе поновити апелянту строк на апеляційне оскарження.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, слід врахувати наступне.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами тощо.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, суд не в повній мірі дотримався даних вимог закону, зокрема, поза його увагою залишилось те, що поліцейські при проведенні огляду водія на стан алкогольного сп`яніння порушили встановлений законом порядок його проведення, що відобразилось, в тому числі, на складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 10 жовтня 2022 року о 01 год. 15 хв. в м. Тернополі по вул. Карпенка керував транспортним засобом марки «Nissan Rogue» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння прожився на місці зупинки за допомогою технічного приладу - газоаналізатора Alcotest 6810 ARCD-0524 (повірка якого дійсна до 19.07.2023р.) і на табло якого висвітило результат 1,55% (проміллє).

Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд першої інстанції керувався наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 10.10.2022 серії ААД №388138 із викладеними обставинами вчинення правопорушення; відеозаписом події з нагрудної камери поліцейського №473038; свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/11739 на прилад газоаналізатор «Alcotest 6810 OIML» №ARСD-0524 (повірка дійсна до 14.12.2022); роздрукованим чеком із Алкотеста 6810 від 10.10.2022 за наслідком продуття технічного приладу із результатом 1,55% (проміллє); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів із результатом огляду на стан сп`яніння 1,55% (проміллє); розпискою гр. ОСОБА_3 від 10.10.2022 про зобов`язання доставити автомобіль до місця проживання ОСОБА_1 та не допускати його до керування; рапортом інспектора роти №3 УПП в Тернопільській області від 10.10.2022.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, ця стаття, окрім іншого, передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає, та не може бути перекладений на суд.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст. 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 (далі - Інструкція № 1376).

Розглядаючи справу, суддя місцевого суду не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №388138 від 10 жовтня 2022 року, 10 жовтня 2022 року о 01 год. 15 хв. в м. Тернополі по вул. Карпенка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Rogue» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6810 ARCD-0524 (повірка якого дійсна до 19.07.2023р.) і на табло якого висвітило результат 1,55% (проміллє).

Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Аналогічна норма наведена і у п. 1 розділу Х Інструкції № 1395 від 07 листопада 2015 року, у якій вказано, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Однак, як вбачається із протоколу, жодних ознак сп`яніння в складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який є основним джерелом доказу наявності складу правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не вказано.

Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відсутні відомості щодо пропозиції останньому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я.

Суддя апеляційної інстанції враховує те, що у відповідності до Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року поліцейський видає особі, яка підлягає огляду, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, в якому зазначає підстави такого огляду, якими, в свою чергу, є одна чи кілька ознак спяніння, визначених у п. 3 вищевказаної Інструкції (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці). Форма такого направлення встановлена п. 8 розділу II Інструкції та наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Лише наявність вказаного направлення в матеріалах справи є відповідним доказом дотримання встановленої процедури огляду водія на стан сп`яніння.

За відсутності відповідного направлення, передбаченого ст. 266 КУпАП та Інструкцією № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я не є законодавчо обґрунтованою, висунута не на підставах та з грубим порушенням порядку процедури, встановленої чинним законодавством.

Отже, оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я є обов`язковим, оскільки огляд водія у закладі охорони здоров`я проводиться не поліцейськими, а лікарем.

Якщо після оформлення направлення водій відмовляється від проведення медичного огляду в закладі охорони здоровя, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння водія і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку № 1103 від 17.12.2008 року, пункт 6 розділу Х Інструкції № 1395 від 07.11.2015 року).

Однак, у матеріалах справи таке направлення не міститься, що свідчить про те, що працівники поліції у встановленому законом порядку не направляли ОСОБА_1 у найближчий заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

З врахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що процедура оформлення та направлення на медичний огляд заклад охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння працівником поліції дотримана не була, є слушними.

З огляду на наведене підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП немає.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Отже, в протоколі не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факту проходження водієм відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положенням ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вищенаведене свідчить про те, що працівниками поліції було порушено вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерством охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, затвердженого постановою КМУ 17.12.2018 №1103, не враховано цього і місцевим судом.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незаконність оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення:

1) попередження;

2) штраф;

3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення;

4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення;

5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю;

5-1) громадські роботи;

6) виправні роботи;

6-1) суспільно корисні роботи;

7) адміністративний арешт;

8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Згідно із ст. 25 КУпАП оплатне вилучення, конфіскація предметів та позбавлення права керування транспортними засобами можуть застосовуватися як основні, так і додаткові адміністративні стягнення; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю - тільки як додаткове; інші адміністративні стягнення, зазначені в частині першій статті 24 цього Кодексу, можуть застосовуватися тільки як основні.

За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

Таким чином, суд при призначенні покарання може накладати або основне адміністративне стягнення, або основне адміністративне стягнення разом із додатковим, накладення двох додаткових адміністративних стягнень за одне адміністративне правопорушення законом не передбачено.

Як вбачається із матеріалів справи, при накладенні відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя місцевого суду застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та з оплатним вилученням транспортного засобу марки «Nissan Rogue», номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 в момент вчинення правопорушення і який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Тобто, суддя наклав на правопорушника одне основне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. та два додаткових позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік та оплатне вилучення транспортного засобу марки «Nissan Rogue», номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що суперечить вищенаведеним вимогам закону.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У рішенні Маліж проти Франції від 23 вересня 1998 року Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення. Європейський суд з прав людини підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі Коробов проти України Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07 листопада 2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08 лютого 2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

За таких обставин вважаю, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З огляду на відсутність вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення ААД №388138 від 10.10.2022 ознак алкогольного сп`яніння, відсутність направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я, - підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП немає.

З урахуванням зазначеного суддя апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність порушень судом першої інстанції вимог КУпАП, які унеможливили встановлення всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки суддею суду апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції при визнанні останнього винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від від 30 листопада 2022 р. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Доповнену апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба