ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1556/22 Справа № 205/6125/22 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Добриня Ярослава Олексійовича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2022 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 29 серпня 2022 року о 00:01 год., в м. Дніпро, вул. Ріжкова, 14, ОСОБА_1 керував ТЗ мопедом Honda б/н, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на приладі «Драгер» 6820 ARHK-0511, результат 1,00 ‰, чим порушив п. 2.9.а ПДР України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Добринь Я. О. просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 не є належним суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній не керував механічним транспортним засобом. Так, з посиланням на п. 1.10 ПДР України, вказує, що мопед це двоколісний транспортний засіб, який має двигун робочим об`ємом до 50 куб. см. або електродвигун потужністю до 4 кВт, а механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна і це термін поширюється, в тому числі й на транспортні засоби з двигуном понад 3 кВт. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що електромотороллер, яким керував ОСОБА_1 не є механічним транспортним засобом, тобто він не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилається також й на те, що аналогічні висновки викладено у постанові ВС від 01.03.2018 у справі №278/3362/15-к та постановах ДАС від 18.10.2022 у справі №206/1855/22 та від 23.07.2021 у справі №202/3355/21, які суд першої інстанції залишив поза увагою.

Позиції учасників апеляційного процесу.

ОСОБА_1 та його захисник Добринь Я.О. до зали суду не з`явились, про час, дату і місце апеляційного розгляду повідомленні належним чином, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення судового засідання до суду не звертались, що, з огляду на положення ст. 268, ч. 6 ст. 294 КУпАП не є перешкодою для розгляду справи без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги захисника, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, доходить висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених положень закону, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2022 року о 00:01 год., в м. Дніпро, вул. Ріжкова, 14, ОСОБА_1 керував ТЗ мопедом Honda б/н, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на приладі «Драгер» 6820 ARHK-0511, результат 1,00 ‰, чим порушив п. 2.9 а ПДР України.

Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується дослідженими письмовими доказами, зокрема відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 355962 від 29 серпня 2022 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 29 серпня 2022 року, протоколом АЗ № 122303 про адміністративне затримання від 29 серпня 2022 року, рапортом інспектора УПП від 29 серпня 2022 року, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора УПП, екзаменаційною карткою водія.

Спростовуючи позицію захисту, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, що електроскутер Honda, яким керував ОСОБА_1 не є транспортним засобом у зв`язку з тим, що потужність електромотора становить 800 Вт, суд першої інстанції правильно застосував положення закону і зазначив наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами), при розгляді адміністративних справ, зокрема ст. 130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 13-06.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Згідно з п. 1.10 ПДР України, мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 см3 або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Отже, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна тлумачити як два різні поняття: в широкому транспортний засіб, в тому числі і мопед, і в вузькому механічний транспортний засіб.

В диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами, а не механічними транспортними засобами, що є різними поняттями, як правильно зазначає захисник в своїй апеляційній скарзі, проте помилково вважає, що лише водії механічних транспортних засобів є суб`єктами адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суб`єктами правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів та судноводії, тобто ч. 1 ст. 130 КУпАП оперує поняттям транспортний засіб, а не механічний транспортний засіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що електроскутер марки Honda, з електродвигуном потужністю 0,8 кВт, яким керував ОСОБА_1 , є засобом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Аналогічні доводи захисник наводить і в апеляційній скарзі, які апеляційний суд розцінює як безпідставні і такі, що ґрунтуються на власному хибному тлумаченні положень Правил дорожнього руху та КУпАП.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Перевіряючи матеріали справи на дотримання вимог процесуального закону під час оформлення матеріалів справи працівниками поліції, судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідно до протоколу серії АЗ № 122303 від 29.08.2022, складеним інспектором взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Чеховичем Максимом Олександровичем (а.с. 5), ОСОБА_1 був затриманий в порядку ст. 261 КУпАП.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, підстава для затримання складання адміністративного матеріалу та встановлення особи.

За змістом ч. 1 ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим... допускаються адміністративне затримання особи...

З відеозапису, долученого до протоколу слідує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції (припинено адміністративне правопорушення), а на часі запису «1:23:39» він на вимогу працівника поліції представляється та називає свої прізвище, ім`я та по-батькові, що давало працівникам поліції можливість встановити його особу на місці зупинки, скласти протокол про адміністративне правопорушення та не затримувати його в порядку ст. 261 КУпАП, оскільки для цього булі відсутні підстави, передбачені в ст. 260 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 261 КУпАП органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Відповідно до п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою від 28 грудня 2011 року № 1363 (Далі - Порядок), негайно з моменту затримання особи суб`єкт подання інформації повідомляє за допомогою телефонного, факсимільного зв`язку на єдиний телефонний номер системи надання безоплатної правової допомоги (0-800-213103) (контактний центр системи надання безоплатної правової допомоги) та інші телефонні номери, електронної пошти або через комплексну інформаційно-аналітичну систему забезпечення надання безоплатної правової допомоги (далі - система) відповідному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - регіональний центр), крім випадків адміністративного затримання, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника...

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи...

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну вторинну правову допомогу» від 02.06.2011 № 3460-VI (Далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб: особи, до яких застосовано адміністративне затримання, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру (пункти 2, 3 ч. 2 ст. 13 Закон № 3460-VI).

В той же час, з відеозапису порядку проведення огляду, адміністративного затримання та оформлення матеріалів справи слідує, що працівники поліції не роз`яснювали ОСОБА_1 його право на безоплатну вторинну правову допомогу, не з`ясовували у нього чи бажає він мати захисника чи буде захищати свої права особисто.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про негайне повідомлення з моменту затримання особи поліцейськими в будь-який спосіб, передбачений Порядком відповідному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про факт затримання ОСОБА_1 та необхідності призначення йому захисника.

Також матеріали справи не містять фіксації відмови ОСОБА_1 від захисника з регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або обраного захисника на власний розсуд, а також і відомостей про здійснення свого захисту особисто.

Стосовно порядку проведення огляду працівниками поліції на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (Далі Порядок) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (Далі Інструкція), у разі якщо водій не згоден із результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, поліцейські забезпечують доставку водія в заклад охорони здоров`я для проведення медичного огляду (ч. ч. 3, 4 ст. 266 КУпАП, п. 6 Порядку).

Виходячи з відеозапису, наданого працівниками поліції встановлено наступне.

Так на відеозаписі, який долучений до матеріалів справи, працівник поліції не роз`яснює водію порядок проведення огляду відповідно до ст. 266 КУпАП і не запитує у ОСОБА_1 чи погоджується він з результатами огляду з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу і чи бажає водій проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі чи відмовляється.

Проте після проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції затримують ОСОБА_1 і доставляють до відділення поліції для складання протоколу.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п. 9 Розділу ІІ Інструкції).

Всупереч вказаним положенням закону, працівники поліції не роз`яснили водію право на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я та право бути доставленим до закладу охорони здоров`я працівниками поліції.

За вказаних обставин участь захисника мала істотне значення для дотримання прав ОСОБА_1 , зокрема і щодо проведення огляду на стан сп`яніння у порядку ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкції.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 з моменту його адміністративного затримання з метою встановлення особи та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (підстави затримання, які не були встановленні під час апеляційного провадження), був наділений передбаченим ст. 268 КУпАП правом на захист, при цьому реалізація такого права, в даному випадку полягала у призначенні затриманій особі адвоката через Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Однак, виходячи з матеріалів справи, суд доходить висновку, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності безпідставно не було забезпечено участь захисника, внаслідок проявленої бездіяльності з боку інспектора патрульної поліції, яким було проведено адміністративне затримання та складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на те, що Європейський суд з прав людини для застосування гарантій Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які стосуються кримінально-правових аспектів, напрацював три критерії, на основі яких провадження можна вважати „кримінальним, а саме юридичну кваліфікацію відповідного правопорушення в національному законодавстві, саму природу такого правопорушення, а також характер і ступінь суворості покарання [рішення у справі „Engel and оthers v. the Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), § 82, § 83].

ЄСПЛ у рішенні «Лучанінова проти України», № 16347/02, від 09 червня 2011 року, пункти 39, 40 ЄСПЛ, зазначив: «Суд зауважує, що заявницю було визнано винною у вчиненні дрібної крадіжки. Відповідно до частини 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення за таке правопорушення передбачалось стягнення у вигляді штрафу або виправних робіт. З огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції. Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці Тростянецьким районним судом,- штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України) (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення, який передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За таких обставин, відомості зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не підтверджуються допустимими доказами, які зібрані працівниками поліції з грубим порушенням його права на захист.

Формулювання в протоколі про адміністративне правопорушення слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з положень ст. 62 Конституції України, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 не було забезпечено належним чином право на захист під час його адміністративного затримання та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, порушення порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння, а вищевикладені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції та не отримали належної правової оцінки, апеляційний суд доходить висновку, що докази у справі зібрані з грубим порушенням вимог процесуального закону, у зв`язку з чим є недопустимими, а тому перед судом не доведено, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Добринь Ярослава Олексійовича задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2022 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 за ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 за ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун