ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1690/22 Справа № 204/6521/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., за участю захисника адвоката Акулова А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Скрипченка Д.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 496 гривні 20 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, 24 листопада 2022 року о 13:30 год. в с. Малинівка, вул. Центральна біля буд. 115 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 211540-110-42, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком №76 від 24.07.2022 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи необхідність поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що апеляційним судом своєю постановою від 14.12.2022 року було повернуто його апеляційну скаргу, а тому виникла необхідність вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставина справи.

Вказує, що протокол про адміністративне порушення у порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП складено за межами 24 годин з моменту виявлення правопорушення, оскільки сама подія мала місце 24.08.2021 року, а протокол складено 27.10.2021 року.

Одночасно зазначає, що наявний в матеріалах провадження акт медичного огляду №3766 від 24.08.2021 року є неналежним доказом, оскільки його написано нерозбірним почерком та його дослідження неможливо здійснити належним чином. Вказує, що даний акт було визнано недійсним з огляду на порушення, допущені при огляді ОСОБА_1 , у зв`язку із чим він не є належним доказом у справі.

Крім того, зазначає, що в матеріалах провадження відсутній відеозапис з нагрудної камери поліцейського, про який зазначено у рапорті поліцейського, при цьому протокол складено без залучення свідків.

Також вказує, що в останнього згідно медичного висновку виявлено похідні фенілалкіламінів, які входять до складу лікарських препаратів, втім не входять до переліку наркотичних засобів затвердженого Постановою КМУ від 06.05.2000 року №770.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку адвоката Акулова А.В., який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, вважаю за необхідне з метою забезпечення стороні захисту доступу до правосуддя його задовольнити, оскільки дійсно первісну апеляційну скаргу було подано у межах строку апеляційного оскарження, а після її повернення апеляційну скаргу з виправленими недоліками було повторно подано без невиправданої затримки.

Згідно із ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 7, 9 КупАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не`зясувавши всіх обставин події. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відповідно до ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. (далі - Інструкція) визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Крім того, згідно п. п. 7, 9 Розділу ІІІ Інструкції, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове; використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Пунктом 10 Розділу ІІІ Інструкції встановлено, що зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.

Пунктами 12, 13 Розділу ІІІ Інструкції встановлено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Як вбачається з матеріалів справи, за зверненням адвоката Скрипченко Д.В. у зв`язку із порушенням процедури проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, а саме проведення його лікарем інфекціоністом ОСОБА_2 не дозволеним до використання методом, згідно наказу КНП Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради № 1-Д від 28.10.2022 року дії лікаря інфекціоніста ОСОБА_2 під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння 24.07.2022 року було визнано неналежними, а Акт медичного огляду №76, складений за результатами такого огляду, визнано недійсним.

З наведеного вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння було проведено з порушенням вимог Інструкції, у зв`язку з чим акт огляду було визнано недійсним та його не можна вважати допустимим доказом.

Що стосується посилання суду у постанові на те, що наявний у матеріалах акт медичного огляду від 24.07.2022 року №76 не було визнано недійсним, оскільки наказ 1-Д від 28.10.2022 року КНП Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради стосується акту від 24.06.2022 року №76 у відношення ОСОБА_1 , а тому акт від 24.07.2022 року №76 є чинним, то воно є передчасним, оскільки хоч і дійсно в наказі 1-Д від 28.10.2022 року КНП Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради зазначено про визнання недійсним акту від 24.06.2022 року №76, проте у вказаній даті наказу допущено технічну помилку в частині зазначення місяця, при цьому за змістом наказу 1-Д від 28.10.2022 року в ньому фактично йде мова про порушення, допущені лікарем інфекціоністом ОСОБА_2 під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння 24.07.2022 року

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 266 КУпАП в матеріалах справи відсутній відеозапис з бодікамер співробітників поліції та/або показання свідків, які залучались для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено поза розумним сумнівом належними і допустимими доказами, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, оскільки відповідно до змісту ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Скрипченка Д.В. задовольнити.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Винести нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця