Справа № 127/99/22
Провадження № 33/801/422/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі за-хисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Павлюка С. М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26 грудня 2021 року серії ДПР18 № 009291, складеним у м. Вінниці по вул. Винниченка, 26-А, у цей день 26 грудня 2021 року о 14.40 годині у м. Вінниці по вул. Вин-ниченка, 26-А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Lexus NX200», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, пору-шення координації рухів. Від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на встановлення стану сп`яніння ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки та у медичному закладі, що підтверджується безперервною відео-фіксацією боді-камерою АВ00073. Такими діями ОСОБА_1 допустив пору-шення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відпо-відальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гри-вень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 496,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції від 11 травня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, вважає дану постанову суду незаконно, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права. У апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує, що дійсно керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, але не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а був виснажений. Поліцейсь-кі на нього морально тиснули, здійснювали відеозйомку з трьох або чотирьох відеокамер та телефонів, тому він розгубився і не міг відповідати на численні запитання. Проте він не мав наміру відмовлятися від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише був незгодний пройти огляд за допомогою алкотестера, адже тоді йому здавалося, що лише такий вид огляду йому був запропонований. Цитуючи окремі норми законодавства, що визначають порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, скаржник зазначає, що у протоколі полі-цейськими чітко не визначено, від проходження якого вигляду огляду він від-мовився, а у матеріалах справи відсутні докази, про те, що працівниками поліції йому узагалі пропонувалося пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирі-шення справи.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд перегля-дає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не до-сліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом дру-гим частини восьмої цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задо-волення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпо-відальність за керування транспортними засобами особами в стані алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транс-портним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспорт-ним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лі-карських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій на вимогу по-ліцейського повинен пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або пере-бування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статті 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також у передачі керування транспорт-ними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння, а так само й ухи-лення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спя-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/ 27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; пору-шення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відпо-відає обстановці. Огляд на стан спяніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держ-споживстандартом або лікарем закладу охорони здоровя ( пункт шостий роз-ділу І Інструкції ).

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 26 грудня 2021 року серії ДПР18 № 009291, складеного у м. Вінниці по вул. Винниченка, 26-А, у цей день 26 грудня 2021 року о 14.40 годині у м. Вінниці по вул. Винниченка, 26-А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Lexus NX200», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками ал-когольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мо-ви, порушення координації рухів. Від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на встановлення стану сп`яніння ОСОБА_1 відмо-вився на місці зупинки та у медичному закладі, що убачається з безперервної відеофіксації на боді-камеру АВ00073, чим допустив порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

До протоколу про адміністративне правопорушення доданий рапорт по-ліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопорушення, з якого слідує, що під час несення служби автопатрулем виявлений транспортний засіб марки «Lexus NX200», державний номерний знак НОМЕР_1 , водієм яко-го порушені Правила дорожнього руху. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 в останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах ал-коголю з порожнини рота, не чітка мова, порушення координації рухів, у зв`яз-ку з чим водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я. Однак від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у повному обсязі, через що він був відсторонений від керування транспортним засобом з передачею автомобіля тверезому водієві.

Також до матеріалів справи доданий відеозапис з фіксуванням хронології події 26 грудня 2021 року та, зокрема, відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні перед-баченого частиною першою статті 130 КУпАП адміністративного правопору-шення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встанов-леному порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними належ-ними доказами, які узгоджуються між собою та є підтвердженням наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встанов-леного порядку огляду на стан сп`яніння.

За встановлених фактичних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 11 травня 2022 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими.

Апеляційний суд критично оцінює усі аргументи апеляційної скарги, адже вони абсолютно не відповідають фактичним обставинам справи та цілком спро-стовуються долученим до справи відеозаписом з нагрудної камери поліцейсь-кого. Так, з наявного відеозапису убачається, що самим ОСОБА_1 полі-цейським, на їх запитання, стверджується про вживання алкогольних напоїв та перебування його у стані сп`яніння, тобто спростовуються твердження скарж-ника про його виснаження того дня та тверезий стан. Надалі іншим екіпажем поліції на місце зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 був доставлений газоаналізатор для проведення огляду водія на стан алкоголь-ного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, однак, чітко убачається, що ОСОБА_1 як водій категорично відмовився від проходження огляду. Відтак, йому пропонувалося пройти огляд у медичному закладі, на що він також у категоричній формі відмовився. Тобто, належить зробити висновок про неправдивість обставин та доводів, на які вказує скаржник у своїй апеляційній скарзі. Мотиви скарги не можуть бути ні нічим іншим, аніж намаганням уник-нули адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 правопору-шення.

Крім того, відповідно до частин третьої, четвертої статті 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. При складанні про-токолу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`ясню-ються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що ро-биться відмітка у протоколі. При складанні 26 грудня 2021 року протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 цілком мав можливість надати власні пояснення чи заперечення щодо дій поліцейських, однак, ним у протоколі проставлені лише підписи. За даним відеозапису ОСОБА_1 намагався якомога швидше залишити місце події.

Україна, як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав лю-дини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національ-ного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прий-няття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи у цілому не свідчать про пору-шення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття прова-дження у справі апеляційний суд вважає необґрунтованими та не знаходить за-конних підстав для задоволення таких вимог. Апеляційний суд вважає доціль-ним зазначити, що розгляд адміністративної справи відносно ОСОБА_1 здійснений судом першої інстанції ґрунтовно, об`єктивно, справедливо, неупе-реджено, у послідовний спосіб, із застосуванням виключно правового підґрунтя процедури, визначеної КУпАП.

Відтак, на підставі вищевикладеного, апеляційний суд визнає відсутніми законні підстави для скасування правильної постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задово-лення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко