Справа № 308/8802/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
08.12.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенка І.І., представника посадової особи словацького підприємства «IRBIS Group, s r.o», адвоката Розмана С. Ю., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав в. о. заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Янченко С.,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року,
провадження у справі про притягнення посадової особи словацького підприємства «IRBIS Group, s r.o», до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України закрито за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі в. о. заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Янченко С. вказує на те, що постанова суду є незаконною, тому її слід скасувати. Стверджує, що підставою для закриття провадження у справі слугувало те, що відповідно до наданих під час судового розгляду додаткових доказів, товар відповідає заявленому у товаросупровідних документах. Умислу на вчинення порушення митних правил не було. Однак, апелянт вважає вказані твердження суду такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону. Зазначає, що за результатами проведених досліджень, ознак використання проб, забруднення, підмочення тощо цього товару не виявлено. Крім того, відсутня будь-яка інформація стосовно приналежності товару до друкарського браку, а також інформація щодо неможливості використання товару за призначенням у зв`язку з повною чи частковою втратою споживчих властивостей. Стверджує, що згідно з вимогами УКТ ЗЕД, класифікацію проб досліджених товарів можливо розглядати у товарній під категорії 4811 59 00 згідно з УКТ ЗЕД «картон з поліетиленовим покриттям». Вказаний висновок експерта, як стверджує апелянт, не спростований, клопотань щодо проведення повторного експертного дослідження не надходило. Вважає, що суд безпідставно та необґрунтовано закрив провадження у справі, не з`ясував всіх фактичних обставин та ухвалив судове рішення у порушення норм митного законодавства. Просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою визнати винуватою посадову особу словацького підприємства «IRBIS Group, s r.o», у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 1 165 371, 20 коп та конфіскації безпосереднього предмету порушення митних правил.
Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці Зубенка І. І., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі; представника посадової особи словацького підприємства «IRBIS Group, s r.o», адвоката Розмана С.Ю., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга в. о. заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Янченка С., не підлягає задоволенню, враховуючи такі обставини.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення щодо посадової особи словацького підприємства «IRBIS Group, s r.o», апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Так, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а відповідно до ст. 489 МК України, п осадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1ст. 487 Митного Кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 483 МК України, дане правопорушення характеризується діями, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів, одержаних незаконним шляхом, або таких що містять неправдиві відомості.
За змістом вказаної норми права, особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів ……
Отже, винність є обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення, яка виражає внутрішній психологічний зміст психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
У цій ознаці закріплений найважливіший конституційний принцип принцип суб`єктивного ставлення до вчиненого, тобто відповідальність тільки при наявності вини, закріплений у ст. 62 Конституції України.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим із необережності коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Судове рішення суду будь-якої інстанції повинно відповідати вимогам, встановленим законодавством: правосудність (тобто законність і обґрунтованість) судового рішення, його повнота, зрозумілість, справедливість, безумовність та безальтернативність.
Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально як дотримання вимог закону, а в ширшому значенні у світлі верховенства права.
Згідно положення ст. 58 Конституції України, ст. 8 КУпАП та ст. 3 МК України, особа, яка вчинила порушення митних правил несе відповідальність на підставі норм, що діяли під час правопорушення.
Відповідно до частини 1 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мети їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил апеляційний суд доходить висновку про те, що суддею місцевого суду були дотримані вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права як при розгляді справи про порушення митних правил, протокол за скоєння яких складено щодо посадової особи словацького підприємства «IRBIS Group, s r.o», за ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України, так і при постановленні судового рішення.
При цьому, з листа генерального директора ТОВ «Тетра Пак» ОСОБА_3 убачається, що вказаний у протоколі товар не може бути використаний за призначенням у якості упаковки для харчових продуктів, оскільки перевищені граничні терміни зберігання та, відповідно, придатності. Така упаковка підлягає утилізації та вторинній переробці. Тобто, зазначена партія пакувального матеріалу поставлялася на ТОВ «ЗПФ» з метою подальшої її переробки (а. с. 72).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі представник митного органу не заперечує той факт, що умислу на вчинення порушення митних правил не було. Водночас апелянт вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону. Зазначає, що за результатами проведених досліджень, ознак використання проб, забруднення, підмочення тощо цього товару не виявлено. Крім того, відсутня будь-яка інформація стосовно приналежності товару до друкарського браку, а також інформація щодо неможливості використання товару за призначенням у зв`язку з повною чи частковою втратою споживчих властивостей.
Вищевказані твердження судом апеляційної інстанції не визнаються слушними, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.
По-перше, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши зміст протоколу про порушення митних правил, правильно констатував, що вказаний процесуальний документ не містить відомостей про особу, яка допустила порушення митних правил, тобто стосовної якої складений протокол та яка має бути притягнута до адміністративної відповідальності. Отже, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що у справі не міститься посилання про суб`єкта порушення митних правил, тому вказаний процесуальний документ не визнається таким, що містить відомості про конкретну фізичну особу, яка вчинила правопорушення. Між тим, встановлення цієї особи віднесено до повноважень відповідних посадових осіб митних органів, уповноважених на проведення перевірки та складання протоколів про порушення митних правил.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_4 є генеральним директором ТОВ «Тетра Пак» - посадовою особою підприємства з певним обсягом повноважень, які не досліджувались.
По-друге, доводи апелянта про те, що згідно з вимогами УКТ ЗЕД, класифікацію проб досліджених товарів можливо розглядати у товарній під категорії 4811 59 00 згідно з УКТ ЗЕД «картон з поліетиленовим покриттям», що підтверджується висновком експерта, що міститься у матеріалах справи, апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на таке.
Так, зі змісту письмових пояснень апелянта убачається, що на підставі додатку №3 до контракту №08/04/2019-1 від 08.04.2019, IRBIS GROUP s.r.o. здійснювало поставку на користь ТОВ «Зміївська паперова фабрика» бракованої упаковки типу Tetra Pak, яка, згідно з ДСТУ 3500:2009 відповідає макулатурі відсортованій марки МС-12Г, забарвленій у масі, яка являє собою картон з просроченням і покривом. Упаковка передана IRBIS GROUP s.r.o.для її подальшої утилізації на профільному підприємстві. З метою утилізації IRBIS GROUP s.r.o. поставляв вказану макулатуру на ТОВ «Зміївська паперова фабрика», яке є єдиною в Україні фабрикою з переробки подібної комбінованої упаковки. Наведені характеристики ввезеного матеріалу, надрукований на ньому малюнок іноземною мовою, а також поставка його саме на паперову фабрику, яка займається його утилізацією, підтверджують належність його саме до макулатури, яка не призначена для використання в Україні в якості упаковки. Окрім того, підставою для класифікації товару за кодом 4707 90 90 слугувало і те, що такий пакувальний матеріал не відповідав вимогам для його використання та не підлягав використанню за призначенням у якості упаковки для харчових продуктів та підлягав утилізації. Ця обставина підтверджується, у тому числі листом ТОВ «Тетра Пак» від 26.03.2021, що міститься у матеріалах справи.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що достовірних доказів у спростування зазначеного у товаросупровідних документах коду 4707 90 90, митним органом апеляційному суду не надано, на наявність таких представник митного органу не посилався під час розгляду справи апеляційним судом.
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що митним органом при проведенні перевірки не спростовані відомості, викладені у листі генерального директора ТОВ «Тетра Пак» ОСОБА_3 , відповідно до яких, вказаний у протоколі товар не може бути використаний за призначенням у якості упаковки для харчових продуктів, оскільки перевищені граничні терміни його зберігання та, відповідно, придатності. Така упаковка підлягає утилізації та вторинній переробці, - тобто, зазначена партія пакувального матеріалу поставлялася на ТОВ «ЗПФ» з метою подальшої її переробки.
Отже, матеріали справи не містять належних, достовірних та достатніх доказів, на підставі яких можна констатувати, що вказаний товар ввозився на митну територію України не як макулатура, а «картон з поліетиленовим покриттям», тому доводи представника митного органу про незаконність оскаржуваної постанови, апеляційним судом відхиляються.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість посадової особи словацького підприємства «IRBIS GROUP, s г.о.» у передбаченому ч. 1 ст. 483 МК України ст. 472 МК України порушенні митних правил не доведена та спростована стороною захисту, а представником митного органу не заявлялось клопотань про направлення матеріалів справи до митного органу для проведення додаткової перевірки, і не вказувалось на те, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості посадової особи словацького підприємства «IRBIS GROUP, s г.о.» не вичерпані.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли підтвердження та визнаються безпідставними, задоволенню не підлягає.
Приймаючи рішення також беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що представником митного органу не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування доводів сторони захисту, які б підтверджували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось; що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості посадової особи словацького підприємства «IRBIS GROUP, s г.о.» у вчиненні проступку вичерпані.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав в. о. заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Янченко С., - залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року, якою закрито провадження у справі про притягнення посадової особи словацького підприємства «IRBIS Group, s r.o», до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН