ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Лонський І.В., за участю прокурора Острік О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката особи, яка притягаєтеся до адміністративної відповідальності Цимак Є.А., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дачне, Біляївського району, Одеської області, громадянки України, працюючої директором комунального закладу позашкільної освіти «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт», зареєстрованої та проживаючої: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративні правопорушення № 782/2022 від 07.11.2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального закладу позашкільної освіти «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання фікцій держави або місцевого самоврядування, будучи суб`єктом на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», виконуючи передбачені трудовим договором і статутом службові повноваження, підписала наказ № 54-К від 09.12.2021 року «Про надання грошової винагороди педагогічним працівникам», згідно якого надано грошову винагороду у розмірі 2000 гривень керівнику образотворчого гуртка «Природа і фантазія» ОСОБА_2 , яка є її донькою та близькою особою, відповідно до ст. 1 Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання вище вказаного наказу, чим на думку особи, яка склала протокол, вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а саме вчинення особою дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Окрім того, згідно протоколу про адміністративні правопорушення № 780/2022 від 07.11.2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального закладу позашкільної освіти «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання фікцій держави або місцевого самоврядування, будучи суб`єктом на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», виконуючи передбачені трудовим договором і статутом службові повноваження, підписала наказ № 26-К від 31.08.2021 року «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам за престижність праці», згідно якого встановлено надбавку у розмірі 10% керівнику образотворчого гуртка «Природа і фантазія» ОСОБА_2 , яка є її донькою та близькою особою, відповідно до ст. 1 Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання вище вказаного наказу, чим на думку особи, яка склала протокол, вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а саме вчинення особою дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно протоколу про адміністративні правопорушення № 779/2022 від 07.11.2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального закладу позашкільної освіти «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання фікцій держави або місцевого самоврядування, будучи суб`єктом на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», виконуючи передбачені трудовим договором і статутом службові повноваження, підписала наказ № 54-К від 09.12.2021 року «Про надання грошової винагороди педагогічним працівникам», згідно якого надано грошову винагороду у розмірі 2000 гривень керівнику образотворчого гуртка «Природа і фантазія» ОСОБА_2 , яка є її донькою та близькою особою, відповідно до ст. 1 Закону, не повідомила Департамент освіти і науки Одеської міської ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час підписання вище вказаного наказу, чим на думку особи, яка склала протокол, вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї конфлікту інтересів.

Окрім того, згідно протоколу про адміністративні правопорушення №7770/2022 від 07.11.2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального закладу позашкільної освіти «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання фікцій держави або місцевого самоврядування, будучи суб`єктом на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», виконуючи передбачені трудовим договором і статутом службові повноваження, підписала наказ № 26-К від 31.08.2021 року «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам за престижність праці», згідно якого встановлено надбавку у розмірі 10% керівнику образотворчого гуртка «Природа і фантазія» ОСОБА_2 , яка є її донькою та близькою особою, відповідно до ст. 1 Закону, не повідомила Департамент освіти і науки Одеської міської ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час підписання вище вказаного наказу, чим на думку особи, яка склала протокол, вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї конфлікту інтересів.

В судовому засіданні адвокат Цимар Є.А. та особа, яка притягаєтеся до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просили суд закрити зазначену адміністративну справу відносно останньої у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, надавши відповідні письмові пояснення.

Прокурор в судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та призначити стягнення у виді штрафу.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд приходить до наступного.

Так, згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупційне правопорушення - це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Відповідно примітки до ст.172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Згідно ст.1 Закону «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Виходячи з аналізу загальних положень Закону України "Про запобігання корупції", суб`єктивна сторона як корупційного правопорушення, так і правопорушення, пов`язаного з корупцією, характеризується тим, що воно вчиняється лише з корисливих спонукань, і особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

З наведеного, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому, якщо мова йде про конфлікт інтересів, то він повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язаних з корупцією, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора комунального закладу позашкільної освіти «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт», підписала наказ № 54-К від 09.12.2021 року «Про надання грошової винагороди педагогічним працівникам», згідно якого надано грошову винагороду у розмірі 2000 гривень керівнику образотворчого гуртка «Природа і фантазія» ОСОБА_2 , а також підписала наказ № 26-К від 31.08.2021 року «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам за престижність праці», згідно якого встановлено надбавку у розмірі 10% керівнику образотворчого гуртка «Природа і фантазія» ОСОБА_2 , яка є її донькою та близькою особою.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказані накази було підписано згідно положення про преміювання працівників комунального закладу позашкільної освіти «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт», яке розроблено відповідно до ЗУ «Про освіту» від 05.09.2017 року № 2145-VIII, ЗУ «позашкільну освіту», Кодексу законів про працю України, та інших нормативно-правових актів.

Крім того, у відповідності до діючого «Колективного договору на 2022-2027 роки комунального закладу позашкільної освіти «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт»,п. 5.2.4., положення про що відображено у всіх редакціях колективних договорів попередніх років, заклад освіти має право встановлювати педагогічним працівникам доплати, надбавки, премії та інші види заохочень за погодженням із профкомом. Дане право передбачене положеннями ст. 61 ЗУ «Про освіту» та Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №1298 п.4б «Про оплату праці працівників на основі єдиної тарифної сітки розрядів коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери». Згідно з зазначеним колективним договором, адміністрація зобов`язана погоджувати з профкомом усі питання, пов`язані з організацією оплати праці, порядку виплати премії, винагород, заохочень та інших доплат. Також, відповідно до Колективного договору розподіл навантаження між працівниками та віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів робітникам провадиться директором за погодженням профспілковим комітетом, як це передбачено нормами КЗпП України.

Таким чином, при підписанні зазначених наказів неможливо стверджувати, що ОСОБА_1 мала певні дискреційні повноваження та не вбачається факту впливу ОСОБА_1 як директора, на розмір грошової винагороди педагогічним працівникам, зокрема керівнику образотворчого гуртка «Природа і фантазія» ОСОБА_2 , оскільки, в вищевказаних наказах, встановлення надбавки а також надання грошової допомоги було прийнято відносно всіх педагогічних працівників, попередньо погодивши виплати з профкомом, відповідно до умов Колективного договору.

Зазначені накази жодним чином не виділили в грошовому вимірі ОСОБА_2 , серед інших педагогічних працівників, які відповідно до зазначеного наказу отримали грошову винагороду. Відповідно до наказу навчального закладу, її винагорода та надбавка за престижність праці відповідали кваліфікаційному рівню, займаній посаді, ефективності виконання посадових обов`язків останньою.

Також, відповідно до положень Правил внутрішнього трудового розпорядку, Положення про преміювання працівників КЗПО «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Дивосвіт» та відповідно до діючого трудового законодавства ОСОБА_2 , як педагогічний працівник має право отримувати всі передбачені законодавством соціальні гарантії нарівні з іншими педагогічними працівниками.

Згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці», гарантійні виплати, передбачені чинним законодавством, є додатковою заробітною платою. Додаткова заробітна плата є однією з трьох складових структури заробітної плати.

Кабінет Міністрів України постановою № 898 від 05.06.2000 року затвердив Порядок надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків. Згідно п.3, щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків надається відповідно до Положення, яке затверджується керівником навчального закладу за погодженням з профспілковим комітетом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про освіту», оплата праці педагогічних і науково-педагогічних працівників здійснюється за рахунок коштів державного та/або місцевого бюджетів, коштів засновників, власних надходжень закладів освіти, грантів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Стаття 21 КЗпП України передбачає заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від, зокрема, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків.

Зазначені накази про видачу грошової винагороди та надбавку за престижність праці, так само були передбачені не тільки для ОСОБА_2 , але і для інших працівників.

Протокол чи додатки до нього не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що розмір грошової винагороди або надбавки є необґрунтовано завищеним та таким, що не відповідає чинному законодавству, або були відсутні підстави таких виплат, що обумовило корисливі спонукання, і свідоме незаконне використання ОСОБА_1 своїх службових повноважень і одержання у зв`язку з цим певних матеріальних благ.

Окрім того, протоколи про адміністративні правопорушення не містять інформації щодо реального впливу такої суперечності на об`єктивність або неупередженість рішення при підписанні ОСОБА_1 наказів.

Так, конфлікт інтересів - це конфлікт між публічно-правовими обов`язками і приватними інтересами державної посадової особи, за якого її приватні інтереси, котрі випливають з її положення як приватної особи, здатні неправомірним чином вплинути на виконання цією державною посадовою особою її офіційних обов`язків або функцій.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень (ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»).

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень (ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»).

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до визначень зазначених в статті 1 Закону «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно п. 2 примітки до ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, визначено поняття реального конфлікту інтересів, під яким слід розуміти суперечність між приватним, інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Виходячи з аналізу загальних положень Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктивна сторона як корупційного правопорушення, так і правопорушення, пов`язаного з корупцією, характеризується тим, що воно вчиняється лише з корисливих спонукань, і особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

Конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Діюче антикорупційне законодавство України розділяє два види конфлікту інтересів: потенційний та реальний. При цьому, інкримінована ч. 2 ст. 172-7 КупАП, передбачає адміністративну відповідальність лише за вчинення дій або прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідальності за порушення зазначених правил щодо потенційного конфлікту інтересів, зазначені норми КупАП не встановлюють.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про запобігання корупції" про порушення вимог якої зазначено в адміністративному протоколі стосовно ОСОБА_1 , хоч і передбачає обов`язок особи повідомляти про наявність потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП настає лише за умови прийняття рішення в умовах саме реального конфлікту інтересів.

Аналіз термінів "потенційний інтерес" та "реальний інтерес", які містяться в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року №126/50-е (наданого Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; інформаційний лист № 223-943/0/4/-17 від 22 травня 2017 року) щодо законодавства про боротьбу з корупцією, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає(вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;3) наявність повноважень на прийняття рішення;4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Вказане узгоджується й з приписами п. 1.1.1. розділу І «Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року № 839, відповідно до якого тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.

Отже, сам по собі факт підпорядкування особі його близького родича, ще не свідчить про наявність реального конфлікту інтересів, оскільки для наявності такого конфлікту необхідно довести як факт суперечності між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, так і те, що така суперечність реально вплинула на об`єктивність або неупередженість рішення. В даному протоколі та матеріалах, які додано в обґрунтування вини, такі складові реального конфлікту інтересів не доведені належними та допустимими доказами.

Таким чином, неможливо стверджувати, що при підписанні наказів № 54-К від 09.12.2021 року «Про надання грошової винагороди педагогічним працівникам» та № 26-К від 31.08.2021 року «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам за престижність праці» ОСОБА_1 мала певні дискреційні повноваження. Тому, неможливо стверджувати, що ОСОБА_1 за встановлених обставин діяла всупереч службовим повноваженням і мала можливість прийняти об`єктивно інше рішення.

Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, між іншим, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Окрім того, вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Однак, відповідним органом суду не надано достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій в умовах реального конфлікту інтересів та наміру на порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, при викладених в протоколах про адміністративні правопорушення обставинах.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України та передбаченій у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172 -7, ч 2 ст. 172-7 КУпАП, що виключає провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 62, 129 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 172-7, 247, 251, 284 суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадженні у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів від дня її винесення.

Суддя Приморського

районного суду міста Одеси І.В. Лонський