ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7402/22

Номер провадження 3/495/3674/2022

29 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д.,

розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановила:

22.09.2022 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2022 року о 10:30 год. в пункті пропуску Старокозаче прикордонним нарядом перевірка документів був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , який незаконно перетнув ДКУ з України в РМ, а саме 24.02.2022 року в пункті пропуску «Кучургани» без проходження прикордонного контролю. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

11.09.2022 року старший прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче» склав адміністративний протокол серії ПдРУ №267673 відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надав усні пояснення, відповідно до яких просив закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, тому що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч.1 КУпАП, за якою це правопорушення кваліфікується як перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП передбачено, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Суд не уповноважений перекладати цей обов`язок на себе.

Відповідно до положення ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 гр. ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КупАП.

Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання Державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно частин 1-3 ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України» перетинання Державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

На підтвердження вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП суду надано лише протоколу про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673, копію паспорта та рапорти.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 гр. ОСОБА_1 інкримінується порушення виключно ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України». При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 зазначено, що ОСОБА_1 перетнув Державний кордон України 24.02.2022 року.

Проте суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення від11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 та інші матеріали справи №495/7402/22 не містять:

-жодного зазначення та жодного доказу окрім безпосередньо протоколу про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 про те які саме дії (коли, у якій спосіб, яким чином, за яких обставин, тощо) вчинив гр. ОСОБА_1 , які б свідчили про перетин ним Державного кордону України без проходження прикордонного контролю;

-жодного зазначення та жодного доказу окрім безпосередньо протоколу про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 про те які саме дії (коли, у якій спосіб, яким чином, за яких обставин, тощо) вчинив гр. ОСОБА_1 для навмисного уникнення (ухилення) від проходження прикордонного контролю при перетині ним Державного кордону України на виїзд;

жодного зазначення та жодного доказу окрім безпосередньо протоколу про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 про те як само та при яких обставинах гр. ОСОБА_1 24.02.2022 року перетнув Державний Кордон України.

Положення КУпАП визначають форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення. В ньому, зокрема, мають бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, наявності складу правопорушення і правильності його юридичної кваліфікації.

Стаття 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу про адміністративне правопорушення, містить обов`язковий реквізит - суть правопорушення. У відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів та складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи, а саме: місце, час вчинення і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, тощо.

Із врахуванням викладеного вище, суд доходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 за змістом не відповідає вимогам КУпАП та не містить усіх ознак доказу скоєння гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Таким чином, судом наголошується на відсутні самостійної можливості для здійснення перевірки достовірності зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 інформації про перетинання 24.02.2022 року гр. ОСОБА_1 . Державного Кордону України, оскільки на підтвердження такої інформації до протоколу про адміністративне правопорушення жодних доказів (витягів, довідок тощо), окрім рапортів додано не було. Ці документи в свою чергу не можуть слугувати єдиними доказами в підтвердженні протиправності діяння, згідно постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2020 року по справі N 524/5741/16.

Жодні інші докази на підтвердження беззаперечної наявності в діях гр. ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За загальним правилом склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

Відтак відсутність будь-якої з названих ознак виключає наявність складу адміністративного правопорушення.

Таке твердження відповідає сталій практиці Верховного Суду, так Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі N 175/1982/16-а притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Склад будь-якого адміністративного правопорушення, що інкримінується особі (зокрема згідно ч. 1 ст. 204-1 КУпАП) має обов`язково включати в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднуються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими.

Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в перетинанні або спробі перетинання Державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Тобто, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, в діях особи має місце за умови вчинення вказаною особою будь-яких активних навмисних дій, які б свідчили про перетинання або спробу перетинання Державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

При ухваленні судового рішення суд також має враховувати практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно статті 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № N 3477-IV застосовується як джерело права.

Європейський Суд з прав людини поширює стандарти, які встановлені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року).

Отже, у справах про адміністративні правопорушення, на які Європейський Суд з прав людини поширює кримінально-правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, на негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, дію презумпції невинуватості. З цього випливає, що обов`язок інформування про характер і причини обвинувачення, доведення вини особи покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський Суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою Європейського суду з прав людини, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 жовтня 2010 року N 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням наведеного, при вирішенні справи №495/7402/22 вважаємо, що суд має виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та керується стандартом доведення вини «поза розумним сумнівом».

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП; 3) про закриття справи.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження, по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що з протоколу про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2022 року серія ПдРУ № 267673 не вбачається та не вказано жодної дії, вчиненої гр. ОСОБА_1 , що підпадає під ознаки суб`єктивної та об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та оцінюючи викладені вище докази у їх сукупності, суд вважає, що винуватість гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП не доведена.

При таких обставинах суд знаходить, що адміністративну справу № 495/7402/22 щодо притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, ч.1 ст.204-1, ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановила:

Провадження по справі № 495/7402/22 про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч.1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Анісімова Н.Д.