КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі:

секретаря судового засідання Сидорчук А.М.

захисника Вовка С.О.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу адвоката Вовка С.О. в інтересах, особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2022, -

В С Т А Н О В И В

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2022 ОСОБА_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок на користь держави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду адвокат Вовк С.О. в інтересах, особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2022 скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат Вовк С.О. посилається на те, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 є помилковими, а постанова Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2022 винесена з порушенням норм матеріального так і процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставина, що потягло за собою винесення необґрунтованого рішення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є не законною і необґрунтованою. Апелянт наголошує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджена жодним належним доказом, працівниками патрульної поліції допущено значних процесуальних порушень КУпАП, Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 №1026 та ЗУ «Про патрульну поліціїю». Адвокат вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №209273 від 20.01.2022 містить в собі недостовірні дані, а отже не може вважатись належним та допустимим доказом. На думку адвоката Вовк С.О., водій ОСОБА_1 була зупинена працівниками патрульної поліції без жодної на те підстави, що є порушенням ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» та ст. 33 Конституції України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 209273 від 20.01.2022, приблизно о 09:37 год., керувала автомобілем, марки «Mitsubishi Outlander», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Київ по вул. Кіото, 27, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, захисника Вовка С.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, пояснення та відповіді на питання суду, дослідивши письмові матеріали справи та відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з`ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд керується наступним.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ст. 280 КУпАП передбачено обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону дотримано не було, що підтверджується слідуючим.

Так, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого, ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддаючи її адміністративному стягненню, суд першої інстанції досліджуючи матеріали справи про адміністративне правопорушення встановив, що її винуватість підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, які дослідженні у судовому засіданні, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №209273 від 20.01.2022 (а.с. 2); даними письмових пояснень ОСОБА_2 , в присутності якого ОСОБА_1 , відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» на місці зупинки або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, що засвідчив своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №209273 від 20.01.2022 (а.с. 3); даними письмових пояснень ОСОБА_3 , в присутності якого ОСОБА_1 , відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» на місці зупинки або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, що засвідчив своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №209273 від 20.01.2022 (а.с. 3); даними направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.01.2022 (а.с. 4); даними DVD-R диск «My Media» з відеозаписами з нагрудних камер №№470307, 472380, де зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, який був одсліджений, безпосередньо, у судовому засіданні (а.с. 5).

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП не узгоджуються з критерієм доведеності вини у поза розумний сумнів.

Суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення допустив неповноту судового розгляду, зокрема, судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з моменту початку виконання службових обов`язків поліцейськими велася не з моменту початку виконання ними службових обов`язків (момент зупинки транспортного засобу), тобто здійснена епізодично, при чому на відеофіксації сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксований. При цьому цей відеозапис не містить будь-яких даних стосовно фактичних обставин правопорушення, не відтворює подій перед зупинкою автомобіля, саму зупинку, підстав і процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд у тому числі факту складення направлення його на медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння

Відповідно до вимог, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Вказані порушення фактично доводять недопустимість та неналежність цього відеозапису як доказу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Крім цього, апеляційним судом встановлено, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 , таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення взагалі відсутні дані щодо зупинки транспортного засобу, відсутні дані , що водій ОСОБА_1 допустила будь-які порушення правил дорожнього руху, за які її слід було зупинити. З наданих даних відеозапису очевидно видно, що водій ОСОБА_1 просить пояснити причину зупинки, на що поліцейський не може відповісти. Крім того візуально видно, що будь яких ознак, які вказані в протоколі: " поведінка , яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук", як зазначено в протоколі, на відеозапису взагалі не має . Поведінка водія абсолютно відповідає загальноприйнятим нормам, повністю відповідає обстановці. Відео починається з того, що поліція зупиняє сторонній автомобіль, де пропонує водієві та пасажиру бути присутніми в якості свідків, після чого вже підходять до автомобіля ОСОБА_1 . Таким чином складені документи і їх зміст відносно водія, очевидно суперечать фактичній обстановці і тим подіям , які об`єктивно зафіксовані відносно водія ОСОБА_1 . Окрім того, як така відмова з боку водія ОСОБА_1 на відеозапису відсутня .

Таким чином, належних доказів вини водія ОСОБА_1 органом поліції не надано, що залишилось поза увагою суду першої інстанції .

Такі висновки апеляційного суду, повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 у справі №686/11314/17.

Отже, у відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на зазначений конституційний припис, вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена належними та допустимими доказами у поза розумний сумнів, що залишено судом першої інстанції поза увагою, то оскаржувана Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2022підлягає скасуванню, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП ? закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення .

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Вовк С.О. - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2022, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення та стягненням судового збору - скасувати та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 754/3100/22

Апеляційне провадження № 33/824/3183/2022

Суддя у першій інстанції - Татаурова І.М.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.