Справа №: 307/4486/21
Провадження № 3/307/180/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2022 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст.164 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 777858 від 29.11.2021 року вбачається, що 29.11.2021 року о 12.45 год. в с. Біла Церква, ОСОБА_1 на автодорозі Мукачево-Рогатин-Львів керував автомобілем Wolksvagen Transporter номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 надавав послуги перевезення в режимі таксі на комерційній основі без відповідної ліцензії чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП

На підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ 777858 від 29.11.2021 року та відеозапис з записом події, яка мала місце 29.11.2021 року.

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.01.2022 року, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 разом з матеріалами було повернуто органу, який його склав, для приведення протоколу у відповідність зі ст. 256 КУпАП.

Як вбачається з постанови судді, протокол для належного дооформлення було повернуто, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ 777858 від 29.11.2021 року відсутнє зазначення норм спеціального Закону, що передбачають необхідність отримання ліцензії, який порушила особа.

31.01.2022 року до Тячівського районного суду Закарпатської області з Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області повторно надійшли матеріали про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.164 КУпАП складені відносно ОСОБА_1 .

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи, за результатами усунення недоліків до матеріалів справи додано рапорт інспектора поліції Попович П.П. в якому вказано, що в ході доопрацювання адміністративного протоколу ним було вказано який саме нормативно правовий акт порушив ОСОБА_1 під час перевезення пасажирів, а саме ст. 7 п. 24 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності».

На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення з ідентифікатором № 750.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, ст. 164 ч. 1 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частини першої статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Згідно Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, зокрема в п.3 Інструкції зазначено, що зміст протоколу повинен відповідати вимогам, викладеним устатті 256 КУпАП. У пункті 7 Інструкції зазначено, що не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Так відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду 07.12.2021 року та рапорта ОСОБА_2 від 29.01.2022 року, в протоколі про адміністративне правопорушення в графі «склад адміністративного правопорушення» міститься внесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено. При цьому жодних відомостей про те, що під час усунення недоліків та фактично формулювання нового обвинувачення, ОСОБА_1 був запрошений та брав участь у розгляді цього питання, направлені до суду матеріали справи, не містять.

Разом з цим, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якого його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, при цьому господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України від 2 березня 2015 року №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності»: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, є видом господарської діяльності, який підлягає ліцензуванню.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення ВАБ 777858 від 29.11.20221 та долучені до нього докази, суд вважає, що здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності по перевезенню пасажирів не доведено, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б могли свідчити про факт перевезення ним 29.11.2021 року пасажирів, тобто здійснення господарської діяльності.

Відеозапис долучений до матеріалів справи на якому зафіксовано опитування працівника поліції невстановлених осіб в невстановленому транспортному засобі, щодо ціни проїзду, не є достатнім доказом вини ОСОБА_1 оскільки з відеозапису неможливо встановити, чи стосується це питання дій особи, щодо якої скадено протокол про адміністративне правопорушення та чи отримував ОСОБА_1 плату в будь-якому вигляді від осіб яких перевозив, тобто чи здійснював він господарську діяльність.

Особи, які відображені на відеозаписі полійеським не встановлено та в матеріалах справи не зазначені їх місця проживання та анкетні дані, в них не було відібрано письмових пояснень, що не дозволяє суду викликати їх в судове засідання для встановлення обставин справи.

Наведені факти свідчать про неналежність доказів у справі, які не тільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться їй у провину, але і оформлені у такий спосіб, який викликає сумніви щодо об`єктивності і повноти дій уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З контекстного аналізу зазначених вимог закону випливає, що висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1) ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 124, 247 п. 1, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя М.М. Бряник