ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1511/22 Справа № 201/6217/22 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Сидоренка О.А. на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року ОСОБА_1 29 серпня 2022 року приблизно о 10.00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй дружині та батьку, чим вчинив домашнє насильство, що кваліфікується за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що ОСОБА_1 та його захисника не було повідомлено про дату та час розгляду справи, про наявність оскаржуваної постанови стало відомо випадково з сайту Судова влада, фактично з оскаржуваною постановою ознайомився 04 листопада 2022 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що правопорушення було вчинено саме 29 серпня 2022 року о 10.00 год., оскільки з пояснень осіб вбачається проміжок часу з 28 по 31 серпня 2022 року. Звертає увагу, що ОСОБА_2 не проживає за вказаною у протоколі адресою та не зареєстрована там, фактично з квітня 2022 року проживає за іншою адресою, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_1 припинив своє існування. Зазначає, що суд не мав права брати до уваги письмові пояснення свідків, оскільки останні оформлені з порушеннями. Вказує, що потерпіла ОСОБА_2 має бажання повідомити суд про те, що конфліктна ситуація між нею та ОСОБА_1 була лише 31 серпня 2022 року. Звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито об`єктивну сторону, формально викладено його суть, не конкретно, не зазначено, яке саме було насильство. Вказує, що не було допитано свідків, не було проведено опитування сусідів.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 15 вересня 2022 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 04 листопада 2022 року, апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 11 листопада 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 04 листопада 2022 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, 05 липня 2022 року майором поліції ДОП СП ВП №5 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області був складений протокол серії ВАБ №606766 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вчинив щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 та батька домашнє насильство, а саме ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

Разом з тим, згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно зазначених норм закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано конкретний час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, 10.00 год. 29 серпня 2022 року.

Однак, згідно рапорту старшого ДОП Сидоренко А.В. вчинив правопорушення 31 серпня 2022 року, а відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене правопорушення потерпіла ОСОБА_2 вказує на вчинення ОСОБА_1 правопорушення з 28 по 31 серпня 2022 року.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про те, домашнє насильство якого саме характеру (психологічного, фізичного, економічного тощо) було вчинено та які наслідки настали, а саме яка шкода заподіяна чи могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілих, що прямо витікає з диспозиції ст. 173-2 КУпАП та є обов`язковими елементами об`єктивної сторони правопорушення.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, так як складений з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, оскільки містить істотні суперечності в даті та часі вчинення правопорушення, які не були усунуті під час розгляду справи у суді першої інстанції, а також фактично хоч і містить кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, які передбачені в диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте вони належним чином не встановлені, у зв`язку з чим є недопустимим доказом, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що ОСОБА_1 діяв з умислом вчинення саме домашнього насильства стосовно колишньої дружини та батька.

Свідки, якщо вони є, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії», рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Необхідно зазначити, що відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України»).

Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

За таких обставин, наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останнього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Сидоренку О.А. строк на апеляційне оскарження постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Сидоренка О.А. задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот