Справа № 308/1657/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
04.07.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Згідно постанови, 15.02.2020 року о 21 год 55 хв, водій ОСОБА_1 по вул. Срібляста, 16, в м. Ужгороді керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser», н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків, результат позитивний 0,26 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги, передбачені п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, а тому має бути скасована. Зазначає, що справа розглянута без його участі й у ній немає доказів надсилання йому повідомлень про судові засідання. Стверджує, що суд не дав йому можливості захистити свої законні інтереси, не з`ясував усі обставини справи, свої висновки вмотивував на припущеннях, не допитав свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які не були очевидцями під час проходження ним огляду на стан сп`яніння, і які не зазначені в протоколі. Вказує, що протокол не відповідає вимогам закону, а отже матеріали справи мали бути повернуті на доопрацювання до патрульної поліції. Вважає, що його огляд на стан сп`яніння був проведений з порушенням, яке, на його думку, полягає в тому, що результат тесту, з урахуванням похибки приладу в 0,05 проміле, показав лише 0,26 проміле, що є майже допустимим і поліцейським повторно не проведено тестування і не направлено його на огляд до медичного закладу. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази його винуватості в скоєнні правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 апеляційний суд бере до уваги те, що про судовий розгляд 04.07.2022 апелянт був належним чином повідомлений, однак до суду не з`явився, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається подана ним апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від ОСОБА_1 не надходило. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався: 05.08.2020, 13.04.2021, 08.12.2021, і що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №363854, 15.02.2020, о 21 год 55 хв, по вул. Срібляста, 16, в м. Ужгороді, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser», н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків, результат позитивний 0,26 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги, передбачені п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що він ознайомлений з місцем та часом розгляду справи, відомості щодо його особи внесені правильно, копію процесуального документу отримав.
Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з результатом 0, 26 % проміле. Вказана роздруківка підписана працівником поліції Готрою Е. М., свідками події, - громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та водієм ОСОБА_1 (а. с. 2).
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що освідування водія ОСОБА_1 проводилось за допомогою приладу «Драгер» у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації (а. с. 3).
З наявних у матеріалах справи письмових пояснень громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , убачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат огляду 0, 26% проміле (а. с. 4, 5).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується факт залишення ним на зберіганні транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser», н. з. НОМЕР_1 , на місці зупинки автомобіля (а. с. 6).
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №756438 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 7).
На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 15.02.2020, яка відбувалася та фіксувалася у хронологічній послідовності. Так, на відеоматеріалі безперервно та повно зафіксовано, що поліцейські зупинили водія ОСОБА_1 за порушення ним ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. На відеозаписі відображено, що поліцейські, маючи сумніви щодо тверезості водія, позаяк у нього були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації, запропонували йому пройти освідування на місці зупинки транспортного засобу, на що водій погодився. Під час огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», результат якого виявився позитивним 0, 26 % проміле, ОСОБА_1 жодних скарг чи зауважень щодо процедури направлення чи проведення освідування не висловлював. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто йому було відомо про вчинене ним правопорушення, а також роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівники патрульної поліції Павлишинець М. В. та ОСОБА_4 були упереджені при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були свідками проходження огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та роздруківці приладу «Драгер», на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.
При ухваленні судового рішення, апеляційний суд бере до уваги вимоги таких нормативно-правових актів.
Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що місцевий суд ухвалив оскаржувану постанову без надання можливості апелянту реалізувати своє право на захист, - апеляційний суд вказані твердження відхиляє та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом була надана можливість ОСОБА_1 у повному обсязі реалізувати своє право на захист.
Так, апеляційний суд на підставі наявних у матеріалах справи відомостей визнає, що своїми правами ОСОБА_1 скористався на власний розсуд. З оскаржуваної постанови убачається, що розгляд справи відбувся 14.05.2020 за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . При цьому, у матеріалах справи містяться відомості про те, що місцевий суд повідомляв ОСОБА_1 про дату, місце та час судового засідання, що підтверджується відповідними відомостями. Про те, що справа відносно нього розглядається у місцевому суді, ОСОБА_1 було відомо, що свідчить надіслане ним до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату від 06.04.2020. Про призначення судового засідання на 14.05.2020 апелянта також було повідомлено, про що свідчить оголошення про виклик особи до суду від 07.05.2020. Однак, зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 до суду не прибув, жодних заяв про відкладення судового розгляду не подавав. Отже, на підставі вищевикладеного, враховуючи те, ОСОБА_1 , будучи обізнаними про складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього та про час і місце розгляду справи, не вжив жодних заходів для явки до суду, при цьому, беручи до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що така поведінка учасника процесу направлена виключно на затягування розгляду справи, з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП. Відхиляючи доводи апелянта в цій частині апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для повторного відкладення розгляду справи є правильним, обґрунтованим та законним.
Відхиляє апеляційний суд і твердження апелянта про те, що місцевий суд безпідставно не допитав свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які не були очевидцями під час проходження ним огляду на стан сп`яніння. Визнаючи ці доводи необґрунтованими, апеляційний суд звертає увагу на той факт, що апелянтом не заявлялись жодні клопотання про допит свідків. Окрім того, апеляційний суд зазначає, що виклик у судове засідання та допит свідків є правом, а не обов`язком суду. Водночас, у матеріалах справи міститься достатньо належних доказів щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 15 лютого 2020 року за участі ОСОБА_1 , які сумнівів у своїй достовірності не викликають.
Такими, що спростовуються наявними доказами є доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП, а отже матеріали справи слід повернути на доопрацювання до патрульної поліції.
Апеляційний суд вважає ці твердження безпідставними, оскільки під час розгляду апеляційної скарги не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, яка чітко регламентує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Апеляційний суд визнає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам вищевказаної статті. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що будь яких зауважень, скарг чи пояснень з приводу змісту протоколу про адміністративне правопорушення та показників приладу «Драгер» ОСОБА_1 не висловлював під час його складання.
Апеляційний суд водночас вважає недоцільними доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські провели процедуру проведення огляду на стан сп`яніння з суттєвими порушеннями. Відхиляючи твердження у цій частині, апеляційний суд вважає, що докази, які містяться у матеріалах справи чітко вказують, що поліцейські діяли виключно у відповідності до приписів ст. 266 КУпАП та згідно з вимогами Інструкції. Так, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що на пропозицію поліцейських пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» водій добровільно погодився, зауважень щодо результатів тестування приладом «Драгер» він не висловлював. При цьому, жодних даних, які можуть свідчити про неправомірність дій поліцейських чи порушення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на захист, апелянтом не додано під час розгляду справи місцевим судом, на такі не вказується в апеляційній скарзі.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з місця події, на якому чітко зафіксовано, що водій ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля, на пропозицію поліцейського пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат освідування позитивний 0, 26 % проміле.
Також, апеляційний суд вважає надуманими твердження апелянта про наявність похибки при використанні приладу Драгер» в 0,05 проміле, що є майже допустимим для керування транспортним засобом. Вважаючи вказані доводи необґрунтованими, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до технічної характеристики з експлуатації алкотестера «Drager Alcotest 7510», за допомогою якого було проведено огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, похибка вмісту алкоголю у видихувальному повітрі складає 0,04 проміле.
Відповідно до Розділу ІІ п. 7 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», визначення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 % проміле алкоголю в крові. Таким чином, враховуючи результат тесту, який зроблений за допомогою приладу «Драгер», і який становить 0,26 % проміле, апеляційний суд констатує, що матеріали справи містять беззаперечні докази перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33- 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН