Провадження по справі № 3/522/3600/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Одеса

Суддя Приморского районного суду м. Одеси Іванов В.В., розглянувши матеріали адміністративної справи відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, тимчасово не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 30.11.2021 року о 09 год 00 хв., громадянка ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Veracrus», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Пішонівська, 9, виїжджаючи з прилеглої території, перед початком руху не переконалась, що це буде небезпечно та скоїла зіткнення з транспортним засобом «Citroen» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_1 , на думку інспектора УПП, який склав протокол про вчинення адміністративного правопорушення, порушила вимоги п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, просила провадження у справі закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що в той час, як вона виїхала на середину нерегульованого перехрестя, транспортний засіб «Citroen» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 рухався заднім ходом, в результаті чого відбулось зіткнення з її транспортним засобом. Вважає винуватою в ДТП водія ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, фотоматеріали, надані в судовому засіданні ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про таке.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками…, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок дослідження і закріплення доказів у справах про адміністративне правопорушення регламентується наступними нормами КУпАП.

Ст.252 КУпАП - посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписи ст.7 ч.1-3 КУпАП визначають, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

З диспозиції ст.. 124 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Крім того, згідно до вимог п.1.4 ПДР України - кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ПДР України.

Відповідно до п.2.3 б ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п.10.2 ПДР України - виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих співробітникам поліції 30.11.2021 року, вбачається що, ОСОБА_1 , виїжджаючи з прилеглої території по вул. Пішонівській, практично завершуючи маневр, побачила як транспортний засіб транспортним засобом «Citroen» д.н.з. НОМЕР_2 почав їхати заднім ходом, в результаті чого відбулось зіткнення між транспортними засобами.

З письмових пояснень ОСОБА_3 , наданих співробітнику поліції 30.11.2021 року, вбачається, що вона, починаючи рухатись заднім ходом по вул. Пішонівській, побачила, що транспортний засіб «Hyundai Veracrus», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджав з прилеглої території на проїжджу частини, де відбулось зіткнення транспортних засобів.

Таким чином, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачається порушення вимог п. 10.2 ПДР України, оскільки, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, вона переконалась, що зустрічного транспорту немає і почала рухатись по проїзній частині без створення аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху, тобто виконала всі вимоги ПДР України, при цьому мала право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують Правила дорожнього руху України. Отже, за таких обставин дії ОСОБА_1 не перебувають у причинному наслідку з ДТП, тому в діях ОСОБА_1 відсутнє порушення вимог п. 10.2 ПДР України.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не дотрималась ПДР України, що призвело до ДТП, на підтвердження чого суду було надано протокол про адміністративне правопорушення. В даній ситуації, на думку суду, в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила вказане порушення ПДР.

З матеріалів справи вбачається, що співробітниками УПП складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 016154 від 30.11.2021 року відносно ОСОБА_2 , з тих підстав, що 30.11.2021 року о 09 год. 00 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Citroen» д.н.з. НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Veracrus», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

За результатами судового розгляду справи відносно ОСОБА_1 суддею встановлені обставини, які беззаперечно вказують на необґрунтованість висновку поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, що наслідком ДТП стали саме протиправні дії вказаної особи та відповідно складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Такий висновок суду підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , дослідженими судом схемою дорожньо-транспортної пригоди, на якій зафіксовано положення автомобілів після зіткнення, поясненнями ОСОБА_3 , характером пошкоджень обох транспортних засобів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження фактупорушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, які стали наслідком ДТП, що спричинило пошкодження транспортних засобівпри викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, та спростовується поясненнями іншого водія, характером механічних пошкоджень автомобілів.

За таких обставин, з урахуванням положень п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що дає суду підстави зробити висновок про недоведеність вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаного порушення, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Враховуючи обставини, які встановлені в ході судового розгляду вказаної адміністративної справи, вважаю, що наслідки у виді ДТП не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із діями водія ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене та згідно п.1 ст.247 провадження відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124, 247, ст.256 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за 124 КпАП України - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Приморського районного суду м. Одеси В.В. Іванов