ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 937/7481/21 Головуючий суддя І інстанції Філіп`єва В. В.
Провадження № 33/818/1318/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

28 листопада 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Валківського районного суду Харківської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 11 липня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судову постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанову вважає незаконною та необґрунтованою, постановлену з порушенням норм процесуального і матеріального права. Вказує, що факт притягнення його до адміністративної відповідальності згідно постанови БАБ №989005 від 03.08.2021 він не заперечує, однак подальші обставини, які йому ставлять в провину, а саме ч.1 ст. 130 КУпАП мали місце за зовсім інших обставин. Пояснив, що на місце зупинки його було запрошено для складання постанови за порушення вимог п.8.5 ПДР України. З тим, що він порушив правила ПДР України він погоджується. Зазначає, що надаючи пояснення до цієї постанови він вказав, що керував транспортним засобом всю ніч, рухаючись на відпочинок. Після чого працівник поліції зазначив, що він має пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на приладі Алкотестер Драгер. Однак він вказав, що такий огляд буде проходити тільки в присутності свідків, але працівник поліції повідомив, що це не передбачено, оскільки здійснюється відеозапис. Зазначив, що оскільки він наполягав на присутності свідків під час проходження огляду на стан сп`яніння, працівник поліції повідомив, що у нього наявні ознаки наркотичного сп`яніння. Вказав, що одразу після цього його було примусово доставлено до медичного закладу де йому було наголошено пройти огляд на підставі здачі аналізу сечі, однак таких природних потреб він не відчував у зв`язку з чим відмовився. Інших заборів аналізів йому запропоновано не було. Після чого працівники поліції відвезли його на місце зупинки, де склали протокол про адміністративне правопорушення у присутності двох свідків, відібравши у них пояснення, що він відмовився пройти огляд у встановленому законом порядку. Вважає, що працівниками поліції не було дотримано порядок проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і він не може бути визнаний таким що відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Зміївського районного суду Харківської області від 11 липня 2022 року, посилаючись на те, що винесення постанови він дізнався після ознайомлення з матеріалами справи, а копію постанови ним було отримано 20.07.2022 року, тому вважає, що строк ним був пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст.245,251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 251826 від 03.08.2021, в якому водієм ОСОБА_1 власноручно зазначено про відмову від проходження огляду , оскільки не вважає це потрібним (а.с.4);

- копію Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 989005 від 03.08.2021, за яким водій І.Соляник, в місті Мелітополь Запорізької області, керуючи автомобілем ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги п.8.5.1 Правил дорожнього руху, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень (а.с.5)

- акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів «Драгер» від 03.08.2021 року, згідно якого водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.6)

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 03.08.2021 до медичного закладу, та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знищують увагу та швидкість реакції від 03.08.2021, згідно якого ОСОБА_1 був оглянутий лікарем ОСОБА_2 у КНП «Мелітопольський ЗНПД», але відмовився від проходження експертизи у повному обсязі (а.с.7-8);

- рапорт інспектора ВРПП Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ст..лейтенанта поліції М. Шамрай про обставини події (а.с.11);

- пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 03.08.2021, згідно яких водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів «DRAGER» та в медичному закладі відмовився (а.с.13, 14);

- пояснення водія ОСОБА_1 від 03.08.2021, згідно яких ОСОБА_5 від проходження на стан сп`яніння в медичному закладі в присутності працівників поліції та лікаря нарколога відмовився в повному обсязі (а.с.14);

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1) вбачається, що 03.08.2021, близько 08:50 години, ОСОБА_1 , перебуваючи в м.Мелітополь Запорізької області, по вулиці Інтеркультурній, 173, керував автомобілем ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, що виразилося в порушенні мови, координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що встановлено відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких було залучено працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 03.08.2021 в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в КНП ОНД «ХОР» в м. Харкові (а.с.13, 14);

Досліджуючи під час апеляційного перегляду письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд дійшов висновку, що ці пояснення заслуговують на увагу, оскільки вони містять фактичні відомості, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції доказами в справі. Також слід зазначити, що пояснення цих свідків не були спростовані будь-якими об`єктивними відомостями.

Разом з цим, вказана правова позиція не суперечить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-KhawajaandTahery v. theUnitedKingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), а також в рішенні Шачашвілі проти Німеччини ([ВП] № 9154/10, §§ 110-131, ЄСПЛ 2015), в якому Велика палата підтвердила, що відсутність вагомих причин для неявки свідка сама по собі не могла зумовити несправедливість судового розгляду, хоча вона залишалася дуже важливим фактором, який повинен бути врівноважено врахований при оцінці загальної справедливості судового розгляду, та не могла свідчити про порушення пунктів 1 та пункту 3 (d) статті 6.

Суд повинен піддавати перевірці дотримання принципу рівності сторін не лише у випадках, коли свідчення відсутнього свідка були єдиним або визначальним підґрунтям для засудження заявника, але й у випадках, коли було незрозуміло, чи є такі свідчення вирішальними або ж такими, що мають значну вагу та можуть ускладнити захист. Міра дотримання рівності, що необхідна для забезпечення справедливого розгляду справи, залежала б від ваги показань відсутнього свідка. Чим важливішими є такі докази, тим більшої ваги повинні мати врівноважуючі фактори, щоб провадження в цілому вважалося справедливим (див. також Боєць, згадане вище, § 76, та Valdhuter проти Румунії, № 70792/10, § 45, 27 червня 2017).

Так, письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно доповнюють останні у їх сукупності.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що під час зупинки працівниками поліції автомобіля ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 знаходився за кермом цього автомобіля, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції об`єктивно визнали саме ОСОБА_1 , як водія автомобіля, та склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому належить врахувати, що відеозапис працівників поліції не є єдиним доказом, завдяки якому зафіксовано адміністративне правопорушення. Визначальними є відомості, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який підписаний належним працівником поліції, свідками та пояснення свідків, що залучені у якості додатку до протоколу.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 251826 від 03.08.2021 вбачається, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки не вважає це за потрібне (а.с.4).

Крім того, відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, яке видане 03.08.2022 на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що останній відмовився від проходження огляду (а.с.7).

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дав пояснення, аналогічні, викладеним доводам в апеляційній скарзі. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Крім того зазначив, що, на його думку, працівники поліції діяли незаконно, однак їх дії ні в який спосіб він не оскаржував, ні в порядку КАС України, ні в будь-якому іншому порядку, згідно чинного законодавства України.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, внаслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 апеляційний суд визнає їх такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Поряд з цим, належить врахувати те, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія, внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу І цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, в разі підозри у співробітника поліції, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння, Інструкцією не передбачено.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагували на світло.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 03.08.2021, близько 08:50 години, ОСОБА_1 , перебуваючи в м.Мелітополь Запорізької області, по вулиці Інтеркультурній, 173, керував автомобілем ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, що виразилося в порушенні мови, координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді на підставі п.1 ст.247 КУПАП, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Зміївського районного суду Харківської області від 11 липня 2022 року у.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення, а постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 11 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков