ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/635/22 Доповідач - Ваврів І.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і застосовано відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Як визнав суд, громадянка ОСОБА_1 05.10.2022 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , близько 17 год. 40 хв. вчинила відносно колишнього чоловіка домашнє насильство економічного характеру, а саме не впустила громадянина ОСОБА_2 у помешкання, де він зареєстрований: АДРЕСА_1 , чим позбавила його права на житло, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному та фізичному здоров`ю.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає що під час розгляду справи судом першої інстанції допущено грубе порушення норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що обставини наведені у протоколі про адміністративне правопорушення є аналогічними до обставин, що відображені у рішенні Тернопільського міськрайонного суду у справі № 697/15918/21 і стосуються усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Апелянт вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 697/15918/21 задоволено позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою і на даний час це рішення виконується.

Звертає увагу на те, що на даний час Тернопільським міськрайонним судом розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до неї про вселення і у разі відмови у задоволенні позову це, на думку апелянта, підтвердить законність її дій про які вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції у прийнятому рішенні неправильно відобразив події, що мали місце 05 жовтня 2022 року і належним чином не врахував постанови державного виконавця від 08 червня 2022 року та 29 червня 2022 року, якими на неї накладено штраф за те, що вона не усунула перешкодив користуванні ОСОБА_2 .

Як процесуальне порушення зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу про адміністративне правопорушення згідно протоколу про адміністративне правопорушення, в якому не зазначено прізвище, ім1я, по батькові особи, яка склала протокол.

Вказує, що описані у протоколі події тривають понад 14 місяців і тому суд в порушення вимог ч.2 ст.38 КУпАП притягнув її до відповідальності через 15 місяців з дня виявлення порушення.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 , як особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі; потерпілого ОСОБА_2 , який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни;дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходжу до наступних висновків.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Згідно ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення насильства в сім`ї - це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до пунктів 3, 4, 14, 15 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За змістом вказаного Закону визначення домашнього насильства має широкий елементний склад, який може проявлятися в різних комбінаціях дій і навіть бездіяльності.

Одним з проявів домашнього насильства є економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг із лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 05.10.2022 року, близько 17 год. 40 хв. перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , не впустила свого колишнього чоловіка громадянина ОСОБА_2 у вказане помешкання, де він зареєстрований.

Вказані обставини ОСОБА_1 підтвердила в суді апеляційної інстанції, пояснивши свої дії тим, що з приводу вказаного житла у неї з ОСОБА_2 тривалий час існує спір, а також склалися вкрай неприязні стосунки, у зв`язку з чим вона не має наміру і в подальшому впускати його у спірну квартиру.

При цьому, жодних доказів вчинення ОСОБА_2 будь-яких неправомірних дій, які б об`єктивно давали підстави не впускати його у належне йому житлове приміщення, про що апелянт зазначає у своїх поясненнях, останньою не наведено.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.10.2021 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_2 і зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ та ключі до вказаної квартири.

З показань особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 не виконує рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні вказаним житловим приміщенням, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про вселення.

Крім того, на ОСОБА_1 двічі накладався штраф державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції за невиконання рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , що стверджується постановами державного виконавця від 08.06.2022 року та 29.06.2022 року.

Доводи апелянта, що, з урахуванням вказаних вище постанов державного виконавця, її повторно за одне й те ж правопорушення притягується до адміністративний відповідальності, є безпідставними, оскільки в одному випадку на неї накладено штраф за невиконання рішення суду на підставі Закону України "Про виконавче провадження", а протокол, який був предметом розгляду суду першої інстанції, складено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, правова суть вчинених ОСОБА_1 правопорушень є різною.

Що стосується відсутності у протоколі про адміністративне правопорушення прізвища, імені та по батькові посадової особи, яка склала протокол, на що апелянт звертає увагу, то вказаний недолік не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки протокол безпосередньо підписаний особою, яка його склала, а матеріали провадження, зібрані посадовою особою, яка склала протокол, дають можливість ідентифікувати цю особу.

Безпідставними є твердження апелянта стосовно того, що суд притягнув до адміністративної відповідальності з порушенням вимог ст.38 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що незважаючи на те, що неприязні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривають значний період, дії, які складають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-1 КУпАП, вчинені ОСОБА_1 05 жовтня 2022 року.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності прийнято судом першої інстанції 09 листопада 2022 року - тобто в межах строків накладення адміністративного стягнення, визначених ст.38 КУпАП.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно, з дотриманням вимог ст.251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст.252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2022 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя