Провадження № 33/4808/289/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Бандури В.О. на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 12.10.2021 о 20 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську на вулиці Січових Стрільців, 27 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, та від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора « Drаger Alcotest» та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною, винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, без з`ясування всіх обставин справи та без надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам. Вважає, що суд формально підійшов до розгляду справи, що потягло за собою необґрунтоване стягнення як вид покарання.

Апелянт вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом, оскільки він не є самостійним доказом у справі.

Сторона захисту не заперечує того, що 12.10.2021 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції без причин зупинки та порушення правопорушником ПДР, однак алкогольних чи наркотичних засобів останній не вживав, тому підстав для проведення відповідного огляду у працівників поліції не було.

Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є єдиним доказом вини ОСОБА_1 у інкримінованому правопорушенні.

Апелянт також вказує на те, що судом при розгляді справи було порушено вимоги ст.268 КУпАП, розгляд справи проведено за відсутності правопорушника. Звертає увагу на те, що відповідно до гарантій, які встановлені ст.6 Конвенції з прав людини при розгляді вказаної категорії справ, позбавлення права керування транспортним засобом має каральний і стримуючий характер.

Вказує на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції безпідставно не були допитані свідки, письмові пояснення яких долучені до матеріалів справи та які повністю спростовуються поясненнями ОСОБА_1 .

Апелянт вважає, що розгляд справи судом проведено формально, без з`ясування всіх обставин справи, які мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Вважає, що вищевказані факти в апеляційній скарзі свідчать про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушенні.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , повністю підтримав доводи апеляційної скарги захисника адвоката Бандури В.О. та просив продовжити розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта, оскільки угоду з останнім він укладав тільки стосовно подання апеляційної скарги і адвокат не представляє його інтереси в суді апеляційної інстанції. Стверджував, що розуміє наявність в нього права на правову допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції але вирішив самостійно здійснювати захист своїх інтересів в суді.

Вважав, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки він не керував транспортним засобом у стані сп`яніння та правомірно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 показав, що 12.10.2021 року він дійсно керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції в м. Івано-Франківську на вулиці Січових Стрільців, які спочатку вказували на те, що причиною зупинки транспортного засобу було відповідне орієнтування на пошук аналогічного транспортного засобу. Однак, в подальшому працівники поліції стали стверджувати, що справжньою причиною зупинки транспортного засобу було порушення ним ПДР України, оскільки вважали, що він проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора. Після перегляду відеозапису, який було йому надано працівниками поліції, він не визнав порушення ним ПДР України, оскільки відеозаписом було зафіксовано, що він проїжджає перехрестя на жовтий сигнал світлофора. Під час спілкування з працівниками поліції останні безпідставно висловили припущення, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. Однак, він відмовився від проходження такого огляду, у зв`язку з тим, що на той час займався волонтерством та оформлював різні документи щодо здійснення такої діяльності і відчував тиск з боку правоохоронних органів, а тому вищевказані дії працівників поліції, наявність різних причин для зупинки транспортного засобу, виглядали як створення певних підстав для його притягнення до відповідальності. Вважає, що його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була правомірною, оскільки працівники поліції неправомірно зупинили транспортний засіб під його керуванням та безпідставно запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за відсутності в нього ознак алкогольного сп`яніння.

Перевіривши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 матеріали справи в межах апеляційної скарги та проаналізувавши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

В апеляційній скарзі адвокат Бандура В.О. стверджує, що ОСОБА_1 був позбавлений права на судовий захист, оскільки суд першої інстанції, в порушення вимог законодавства, безпідставно розглянув адміністративну справу без особи, яку притягнуто до відповідальності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 надійшла до суду 22.10.2021 року (а.с.7), розгляд якої було призначено на 04.11.2021 року, про що особу, яка притягається до відповідальності було повідомлено судом першої інстанції за адресою, яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення.

У мотивувальній частині постанови суду зазначено, що у судове засідання 04.11.2021 року ОСОБА_1 не з`явився та 03.11.2021 року подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у службовому відрядженні за межами Івано-Франківської області (а.с.11) у зв`язку з чим наступне судове засідання судом було призначено на 25.11.2021 року.

Судом також вказано про те, що у судовому засіданні 25.11.2021 ОСОБА_1 було роз`яснено вимоги ст.268 КУпАП, однак правопорушник просив відкласти розгляд справи, оскільки тільки 24.11.2021 року з адвокатом Бандурою В.О. укладено договір про надання правової допомоги (а.с.16-17).

Наступне судове засідання було призначено на 09.12.2021 року, про що ОСОБА_1 в той же день було повідомлено під розписку (а.с.18).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи знаходиться розписка ОСОБА_1 про вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки особи, яка притягається до відповідальності 25.11.2021 року (а.с.19), згідно чого він у встановленому законом порядку був ознайомлений із наданими йому правами та обов`язками відповідно до вимог законодавства.

У відповідності до поданої до канцелярії суду заяви, зареєстрованої о 10.18 год. 09.12.2021 року, ОСОБА_1 просив перенести розгляд справи призначений на 11 год. 09.12.2021 року, оскільки його захисник зайнятий у розгляді інших справ в Івано-Франківському міському суді (а.с.20).

Наступне судове засідання було призначено судом на 10.35 год. 23.12.2021 року, про що ОСОБА_1 було завчасно повідомлено (а.с.21). 22.12.2021 року через канцелярію суду ОСОБА_1 подав повторно заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката в суді в іншій області. (а.с.22).

В черговий раз суд призначив розгляд справи на 25.01.2022 року (а.с.25). Слід зауважити, що ОСОБА_1 втретє подав до суду заяву 25.01.2022 року о 13.03 год. про перенесення розгляду справи призначеного на 13.10 год. 25.01.2022 року у зв`язку з тим, що він хворіє, а адвокат Бандура В.О. в перебував в іншому судовому засіданні (а.с.26). Адвокат Бандура В.О. також на електронну пошту суду о 13.18 год. 25.01.2022 року надіслав до суду клопотання про перенесення розгляду справи по причині поганого стану здоров`я ОСОБА_1 та його зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с.27-28).

В черговий раз розгляд справи судом було перенесено на 13.15 год. 10.02.2022 року.

Так, в постанові суду суддею зазначено, що у судові засідання 09.12.2021 та 23.12.2021 ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бандура В.О. не з`явилися, попередньо ОСОБА_1 подано заяви до суду про відкладення розгляду справи, оскільки його захисник зайнятий в розгляді інших справ, а 25.01.2022 року у судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бандура В.О. не з`явилися та 25.01.2022 подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки хворіє, а адвокат перебуває в цей час в іншому судовому засіданні в Тисменицькому районному суді.

У судовому засіданні 10.02.2022 захисник ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О., якому роз`яснено вимоги ст.271 КУпАП, просив відкласти судове засідання, оскільки ОСОБА_1 бажає особисто брати участь у розгляді справи.

Також, судом зазначено в постанові про те, що 21.02.2022 року та 09.03.2022 року у судові засідання з`явився захисник ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О., який просив відкласти розгляд справи, оскільки ОСОБА_1 перебуває у службовому відрядженні за межами Івано-Франківської області та бажає особисто брати участь у розгляді справи.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були прийняти належні заходи щодо забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника на учать у судовому засіданні щодо дозволяло організувати ефективний захист своїх прав та інтересів в суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з мотивувальної частини постанови Івано-Франківського міського суду від 13.04.2022 року вбачається, що рішення у справі було ухвалено за участю ОСОБА_1 та його адвоката Бандури В.О.

Так, в мотивувальній частині постанови судом зазначено, що у судове засідання 13.04.2022 року з`явились ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бандура В.О. Правопорушник ОСОБА_1 пояснив, що 12.10.2021 близько 20 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську на вулиці Січових Стрільців керував автомобілем марки «Mercedes-Benz» та був зупинений працівниками поліції. Вказав, що не розумів причини його зупинення. Підтвердив, що від огляду відмовився, розкаюється у цьому, однак не вживав алкогольні напої чи наркотичні засоби. Вважав, що ПДР України не порушував, не згідний з причиною зупинки і були відсутні будь-які підстави для огляду. Також захисник ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О. просив врахувати всі обставини справи та закрити провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, доводи апелянта про порушення судом прав ОСОБА_1 у відповідно до вимог закону є необґрунтованими та такими, що спростовані матеріалами справи, зокрема і постановою суду від 13.04.2022 року (а.с.42-44), копію якої ОСОБА_1 отримав в той же день 13.04.2022 року під розписку (а.с.45).

В той же час апеляційний суд враховує, що під час судового розгляду судом першої інстанції у повному обсязі були досліджені матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, наявні по справі письмові докази та відеозаписи з відео реєстратора поліцейського.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бандури В.О. ніяким чином не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого ним правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бандури В.О. щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що судом належним чином не вмотивована постанова суду, а розгляд справи судом проведено без з`ясування всіх обставин справи, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю обґрунтованих висновків, які наведені судом в мотивувальній частині ухваленого судом рішення (а.с.42-44).

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд першої інстанції послався, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №127529 від 12.10.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, направленням від 12.10.2021, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмовими пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відеозаписами, переглянутими в судовому засіданні, усними поясненнями ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бандури В.О., наданими у судовому засіданні.

Суд першої інстанції також вказав, що відповідно до вимог п.6 розділу ІХ Інструкції з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 р. №1395, відмова від проходження в установленому порядку огляду для визначення стану сп`яніння відбулася у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснення яких об`єктивно підтверджуються як змістом протоколу про адміністративне правопорушення, так й матеріалами справи.

Судом першої інстанції звернуто увагу на те, що із акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду за допомогою спеціального технічного засобу.

Також судом зазначено, що поліцейський направляв ОСОБА_1 12.10.2021 року о 21 год. 15 хв. до найближчого закладу охорони здоров`я КНП «ПНЦ ІФОР», що підтверджується направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За змістом даного направлення вбачається, що у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що з відеозаписів, переглянутих в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції. Поліцейським озвучено, що поступило орієнтування через радіоефір про те, що можливо водій даного транспортного засобу перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Також поліцейським озвучено водію, що він проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора. Водій ОСОБА_1 вказав, що закінчував маневр та проїхав на жовтий сигнал світлофора і алкогольні напої не вживав. На неодноразове прохання поліцейського пройти огляд на місці зупинки автомобіля за допомогою приладу Драгер або проїхати в медичний заклад водій ОСОБА_1 не погодився, оскільки вважав, що відсутня правомірна причина зупинки транспортного засобу. Також працівником поліції зауважено, що транспортний засіб має технічну несправність у виді розбитого поворотника. Працівником поліції водію ОСОБА_1 роз`яснено, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння прирівнюється до факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, поліцейським проведено розгляд справи стосовно порушення вимог ПДР України водієм ОСОБА_1 , який проїхав проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

Суд в постанові встановив, що огляд водія на стан сп`яніння проводився з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським з застосуванням відеозапису, що відповідно до приписів ч.2 ст.266 КУпАП не потребує обов`язкової участі свідків, оскільки присутність свідків є обов`язковою тільки у тому разі, коли огляд на стан сп`яніння проводився поліцейським без застосування технічних засобів відеозапису.

Перевіривши сукупність доказів в справі, суддя першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що сукупністю досліджених судом доказів поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та сторони захисту у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 127529 від 12.10.2021 року, водій ОСОБА_1 12.10.2021 о 20 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську на вулиці Січових Стрільців, 27 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора « Drаger Alcotest» та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Кокерчук Р.О., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із даними їх проживання та власноручними підписами свідків.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення, акт огляду, відео з автомобільного реєстратора, відео з нагрудної камери DM 5010, DM 4961, пояснення свідків.

Працівниками поліції ту ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено власноручно, що ОСОБА_1 надасть пояснення в суді.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено під підпис.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений правами та обов`язками відповідно до вимог законодавства, повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, а також з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). Відеозаписи долучені до матеріалів справи містять відомості про те, що працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 зі змістом протоколу, який відмовився від проведення огляду на визначення стану сп`яніння, що призвело до оформлення матеріалів справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля поліції та нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до відеозапису відео реєстратора службового автомобіля поліції зафіксовано рух автомобіля «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , за яким слідував автомобіль працівників поліції та після зупинки даного автомобіля можливо встановити, що саме ОСОБА_1 був водієм вищевказаного транспортного засобу.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом. Відеозаписи містять дані того, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу під його керуванням, а саме ними отримано електронне орієнтування, що водій автомобіля «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Окрім того,працівниками поліції було встановлено, що водій ОСОБА_1 проїхав на червоний заборонений сигнал світлофора, що є порушенням ПДР, після чого на прохання ОСОБА_1 , водію було надано відеозапис , який було переглянуто на підтвердження порушення ним ПДР України під час керування транспортним засобом.

Зі змісту відеозапису вбачається, що в ході спілкування із водієм ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим водію транспортного засобу було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу або в медичному закладі на що водій відмовився, обґрунтовуючи свою відмову посиланням на неправомірність дій працівників поліції та відсутність правових підстав для проходження такого огляду.

Працівником поліції водію ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до вимог закону, та з`ясував у ОСОБА_1 чи бажає він скористатись своїми правами, після чого ОСОБА_1 повідомив працівника поліції про відсутність такої потреби та бажання.

На відеозаписі зафіксовано, що на неодноразові пропозиції працівниками поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовився.

Працівником поліції ОСОБА_1 були неодноразово роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписи містять інформацію про те, що працівниками поліції були залучені свідки та працівниками поліції повідомлено ОСОБА_1 про те, що ведеться відеофіксація події, яка буде долучена до матеріалів справи.

На відеозаписах зафіксовано оформлення постанови про адміністративне правопорушення працівником поліції за порушення ОСОБА_1 ПДР України, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало те, що він, керував транспортним засобом з порушенням вимог ПДР та отриманням електронного орієнтування на водія автомобіля «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , який ймовірно керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Із відеозапису з відеореєстратора нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки у відповідності до вимог закону, запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння сертифікованим приладом Драгер, після чого водій ОСОБА_1 неодноразово та в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі на відповідні неодноразові пропозицій працівника поліції. Працівником поліції Кукла В.Є. було повідомлено про складання постанови про адміністративне правопорушення та матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи містять дані того, що відмова водія транспортного засобу ОСОБА_1 була мотивована ним тим, що він не бачить необхідності в проходженні відповідного огляду, оскільки ним не порушувались ПДР і відсутні ознаки перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак стверджував, що така відмова носила правомірний характер, оскільки на той час він займався волонтерством та оформлював різні документи щодо здійснення такої діяльності і відчував тиск з боку правоохоронних органів, а тому вищевказані дії працівників поліції були розцінені ним, як створення певних підстав для незаконного притягнення до відповідальності. Вважає, що його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була правомірною, оскільки працівники поліції неправомірно зупинили транспортний засіб під його керуванням та безпідставно запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за відсутності в нього ознак алкогольного сп`яніння.

Таким чином, вищевказані пояснення ОСОБА_1 щодо висунутого стосовно нього обвинувачення носять послідовний характер та свідчать про те, що останній вважає правомірними свої дії щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, яку було висунуто йому працівником поліції, оскільки були відсутні належні правові підстави для проходження такого огляду.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП ПНЦ ІФ ОР від 12.10.2021 року (а.с.2) водій ОСОБА_1 при наявності ознак сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, відмовився від проходження огляду в медичному закладі охорони здоров`я ( а.с.2).

У відповідності до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 , ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Зазначено, що огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану сп`яніння, а також останній відмовився від підписання в акті огляду. В акті огляду внесені дані свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 із їх власноручними підписами (а.с.3).

До матеріалів справи долучено письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.4) відповідно до яких 12.10.2021 року о 21.19 год. вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків і в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає неможливим посилання на письмові показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні, судом першої інстанції не приймались належні заходи щодо забезпечення допиту вказаних свідків в судовому засіданні у зв`язку з чим вказані докази повинні бути визнані недопустимими.

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційному суду не надані дані, які свідчать про те, що вищевказані свідки можуть надати показання, які істотно суперечать їх письмовим показанням та вказують на наявність інших обставин, які мають істотне значення для розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння носила правомірний характер у зв`язку з тим, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під його керуванням та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за відсутності в нього ознак алкогольного сп`яніння.

Вищевказані дії водія транспортного засобу ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Обов`язок водія транспортного засобу пройти медичний огляд на визначення стану сп`яніння не залежить від правомірності дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу або об`єктивної наявності у водія транспортного засобу ознак сп`яніння.

Так, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, а наявність у водія ознак сп`яніння самостійно визначається працівником поліції.

Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, не перебував у стані необхідної оборони та не був у стані неосудності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6820 та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 було подано клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.

Апеляційний суд звертає увагу, що тривалий розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції був обумовлений саме процесуальної поведінкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 в судові засідання.

Апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 в якому він просить закрити провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, частково пояснює його процесуальну поведінку, яка була спрямована на затягування розгляду провадження.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.6 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий КУпАП не містить поняття давності притягнення до відповідальності, яке пов`язано із часом набуття законної сили відповідним рішенням суду, а містить тільки посилання на час накладення адміністративного стягнення.

Зокрема, строк давності притягнення до відповідальності, це передбачений законом певний проміжок часу з дня вчинення правопорушення і до дня набрання відповідним рішенням законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка від відповідальності.

Разом з тим, накладення адміністративного стягнення здійснюється судом першої інстанції і подальший розгляд провадження судом апеляційної інстанції не впливає на тривалість строку, який встановлений ч.6 ст.38 КУпАП.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, визнав останнього винним у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку 13 квітня 2022 року наклав на нього відповідне стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме такий правовий підхід до вирішення вищевказаного питання повністю відповідає вимогам закону, принципу правової визначеності та усталеній судовій практиці.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними вимоги про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із закінченням на час розгляду справи в апеляційній інстанції строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Бандури В.О. залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв