Справа № 303/5712/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С. за участю секретаря судових засідань Чейпеш С. І., прокурора Вакули Ю. В. та захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шаранича С. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/243/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2019.

Цією постановою

ОСОБА_2 08.10.1980 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Доробратово, Іршавського району Закарпатської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , колишній заступник начальника сектору кримінальної поліції Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ ПН в Закарпатській області, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнений від адміністративної відповідальності з оголошенням йому усного зауваження, а провадження у справі щодо нього закрито.

З протоколу про адміністративне корупційне правопорушення № 26 від 23.08.2019 та постанови судді від 03.12.2019 вбачається, що ОСОБА_1 , згідно наказу начальника ГУ НП № 100 о/с від 14.05.2018, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», будучи звільненим зі служби в поліції (за власним бажанням) з 17.05.2018 та ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» щодо необхідності подання електронної декларації за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а також подання декларації після звільнення, будучи відповідно підпункту «з» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за корупційні та пов`язані з корупцією правопорушення, посадовою особою уповноваженою на виконання функцій держави, порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого строку (до 17.05.2018), а саме 19.05.2018 подав декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду від 03.12.2019 скасувати та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає проте, що умислу на несвоєчасне подання декларації не мав, оскільки не подав своєчасно декларацію з причин, що від нього не залежали, а саме, внаслідок технічних збоїв в роботі офіційного веб-сайту НАЗК, що виключає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 176-2 КУпАП. Жодних доказів того, що він умисно не подав декларацію матеріали справи не містять. Окрім того зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено не уповноважено особою, так як органи національної поліції не уповноважені на виявлення фактів правопорушень, пов`язаних з корупцією та ініціювати питання притягнення особи за таке правопорушення до адміністративної відповідальності, такі повноваження належать до виключної компетенції НАЗК.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, судову кореспонденцію отримував, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того апеляційний суд враховує думку захисника-адвоката Шаранича С. С. про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 , який обізнаний про день, час та місце судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка просила провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, пояснення захисника-адвоката Шаранича С. С., який підтримав апеляційну скаргу, однак не заперечив проти закриття провадження у справі на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що така підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

-3-

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , згідно наказу начальника ГУ НП № 100 о/с від 14.05.2018, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», будучи звільненим зі служби в поліції (за власним бажанням) з 17.05.2018 та ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» щодо необхідності подання електронної декларації за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а також подання декларації після звільнення, будучи відповідно підпункту «з» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за корупційні та пов`язані з корупцією правопорушення, посадовою особою уповноваженою на виконання функцій держави, порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого строку (до 17.05.2018), а саме 19.05.2018 подав декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України підтверджується матеріалами адміністративної справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення № 26 від 23.08.2019; наказом начальника ГУ НП в Закарпатській області № 218 о/с від 09.12.2016, згідно якого ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника сектору кримінальної поліції Мукачівського РВП ГУ НП в Закарпатській області; наказом начальника ГУ НП в Закарпатській області № 100 о/с від 14.05.2018, відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», звільнений зі служби в поліції (за власним бажанням) з 17.05.2018; розпискою від 17.05.2018, згідно якої ОСОБА_1 отримав трудову книжку та був ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» щодо необхідності подання електронної декларації за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а також подання декларації після звільнення про свідчить його підпис у розписці про отримання особистих документів; витягом з офіційного веб-сайту НАЗК, згідно якого ОСОБА_1 опубліковано декларацію перед звільненням 19.05.2018; електронною декларацією ОСОБА_1 , його письмовими поясненнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах поліції і якому присвоєне відповідне звання поліції.

-4-

Положеннями ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1 Закону встановлено, що суб`єкти декларування це особи, зазначені у пункті 1, підпункту «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Таким чином, ОСОБА_1 являється суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, згідно підпункту «з», п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Так, згідно пп. 2 п. 5 розділу ІІ рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016 «Про функціонування Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення. Декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду.

Крім того, відповідно до п. 2 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 19 від 10.06.2016 «Про затвердження Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій», припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є день видачі трудової книжки суб`єкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.

Відповідно до наведених вище законодавчих актів, ОСОБА_1 , отримавши 17.05.2018 трудову книжку, цього ж дня був зобов`язаний подати електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

-5-

Однак, згідно інформації з офіційного веб-сайту НАЗК, ОСОБА_1 опубліковано в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування електронну декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто з 01.01.2018 по 17.05.2018, тільки 19.05.2018.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» був зобов`язаний при звільненні подати декларацію за період з 01.01.2018 по 17.05.2018, не пізніше 17.05.2018, однак, незважаючи на вищевказані зобов`язання ОСОБА_1 декларацію подав лише 19.05.2019.

Сукупність досліджених доказів вказує на те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що на час постановлення оскаржуваного рішення, таке прийнято згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції перевіривши усі обставини та дослідивши матеріали справи вірно встановив той факт проте, що ОСОБА_1 подав декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто за період з 01.01.2018 по 17.05.2018, несвоєчасно без поважних причин, а відтак, про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у своїх письмових поясненнях останній фактично визнавав вину у несвоєчасному поданні декларації особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто за період з 01.01.2018 по 17.05.2018 та до апеляційної скарги не додано доказів про наявність поважних причин, з яких ОСОБА_1 був позбавлений можливості подати таку декларацію своєчасно, у строк, який був встановлений законом.

Крім того, вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, та вважаючи ці доводи непереконливими, апеляційний суд зазначає таке.

Склад адміністративного правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП утворює несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Суб`єктивна сторона правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

-6-

З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що останньому достовірно було відомо про його обов`язок подати декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто 17.05.2018, однак така декларація ним була подана лише 19.05.2018, що дає підстави вважати, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності щодо несвоєчасного подання декларації особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, свідомо не вчиняв дій, направлених на виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції», тобто свідомо припускав настання негативних наслідків своєї бездіяльності.

Матеріали справи не містять та стороною захисту не надано апеляційному суду доказів, які свідчать про існування дійсних об`єктивних, непереборних для ОСОБА_1 причин, які унеможливлювали подання ним декларації особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, саме 17.05.2018, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, апеляційний суд визнає безпідставними і такі відхиляє.

Разом з тим, апеляційний суд констатує, що у відповідності до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Так, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України передбачено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, діяло рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016 «Про функціонування Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», відповідно до пп. 2 п. 5 розділу ІІ якого, декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подавалася не пізніше дня такого припинення. Декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 відповідно до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», був зобов`язаний при звільненні подати декларацію за період з 01.01.2018 по 17.05.2018 не пізніше 17.05.2018, однак, незважаючи на вищевказані зобов`язання ОСОБА_1 декларацію подав лише 19.05.2019.

Разом з тим, слід констатувати, що на час апеляційного розгляду справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, чинними є положення наказу Національного агентства з питань запобігання корупції № 449/21 від 23.07.2021 «Про затвердження форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу ІІ якого визначено, що декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - не пізніше 30 календарних днів з дня

-7-

припинення діяльності. Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 6 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

З вказаного слідує, що провадження у справі виключається, якщо акт, який встановлює адміністративну відповідальність за певну дію або бездіяльність, скасований у передбаченому законом порядку. У випадку прийняття нового закону, що пом`якшує адміністративну відповідальність, провадження триває, але з урахуванням всіх новел позитивного характеру. Правило про зворотну силу закону, який пом`якшує або скасовує відповідальність, у повному обсязі поширюється на особу, яка вчинила адміністративне правопорушення до набуття таким законом чинності, якщо постанову по справі ще не виконано.

Таким чином, умови, за яких ОСОБА_1 , як суб`єкт відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, зобов`язаний був виконати покладений на нього Законом України «Про запобігання корупції» обов`язок та подати декларацію при звільненні, диференціювали у більш сприятливі та набули позитивного характеру, тому поширюються на ОСОБА_1 , оскільки пом`якшують його відповідальність.

З огляду на викладене, постанова судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2019, підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закриттю на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись п. 6 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2019 щодо ОСОБА_3 скасувати, а провадження в справі відносно нього закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із скасуванням акта, який встановлював адміністративну відповідальність.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя