Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
06.07.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Канівець О. П., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Канівець О. П.,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцяти тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з постановою, 11.09.2021, о 05 год 20 хв, по вул. Грушевського, у м. Ужгород, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу «Drager». Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення вимог п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Канівець О. П., вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а знаходився в автомобілі виключно як пасажир, оскільки фактично за кермом була його дружина. Стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Апелянт зазначає, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 КУпАП, складена відносно ОСОБА_1 наразі оскаржується в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області. Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. З огляду на наведене, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , враховуючи положення ст. 294 КУпАП, це не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи й від нього не надходило жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день чи заяв про розгляд справи за його участі. Між тим, апеляційний суд бере до уваги і те, що у розгляді апеляційної скарги бере участь захисник ОСОБА_1 , адвокат Канівець О. П., який просив розглянути справу за відсутності першого.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №108223, 11.09.2021, о 05 год 20 хв, у м. Ужгород, вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу та від отримання його копії.
Роздруківкою приладу «Драгер 6820» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, з результатом 2, 17 % проміле (а. с. 3).
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що огляд водія ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Освідування здійснювалося за допомогою приладу «Драгер 6810» (а. с. 4).
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень (а. с. 5).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується, що він зобов`язується залишити на зберігання транспортний засіб марки «ВАЗ 210994» д.н.з. НОМЕР_2 за адресою: вул. Заньковецької, 48, у м. Ужгороді (а. с. 6).
З відеозапису, який міститься на DVD - диску убачається, що поліцейські, зупинивши водія ОСОБА_1 за порушення ним вимог п. 19.1 а. ПДР, маючи сумніви щодо його тверезості, оскільки були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів) запропонували водію пройти освідування на місці зупинки транспортного засобу за допомогою при ладу «Драгер 6810», на що ОСОБА_1 погодився. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 визнав, що сів за кермо автомобіля у нетверезому стані, однак після проведення освідування, результати якого 2, 17 % проміле, ОСОБА_1 заперечував, що це він керував транспортним засобом, натомість вказав, що за кермом автомобіля перебувала його дружина. Від підпису протоколу та від отримання його копії ОСОБА_1 категорично відмовився (а. с. 7).
Також, із переглянутих відеоматеріалів судом апеляційної інстанції вбачається, що працівники поліції повідомляли водія ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу під його керуванням.
Зібрані у справі докази у своїй сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги і приписи таких нормативно-правових актів.
Так, відповідно до п. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд констатує, що працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при виконанні своїх посадових обов`язків діяли в межах наданих їм повноважень, дотримуючись вищевказаних вимог Закону, який регулює підстави для зупинки транспортних засобів. Крім того, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи, або притягненні особи до адміністративної відповідальності.
До того ж, будь-яких заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння сам ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Твердження апелянта про невідповідність висновків місцевого суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, а також про необґрунтованість судового рішення, апеляційний суд безумовно відхиляє, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом у порядку, визначеному ст. ст. 251, 252 КУпАП.
Доводи адвоката Канівця О. П. про те, що за кермом автомобіля була інша особа, а не його підзахисний, є такими, що спростовуються вищенаведеними доказами, у належності, допустимості та достовірності яких апеляційний суд сумнівів не має. Дослідивши наявний у справі відеозапис, на якому чітко зафіксовано розмову ОСОБА_1 з працівниками поліції, де водій особисто визнав, що зробив помилку, сівши за кермо автомобіля у нетверезому стані, апеляційний суд розцінює критично твердження сторони захисту у тій частині, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а поліцейські порушили процедуру проведення огляду. На думку апеляційного суду, позицію сторони захисту слід розцінювати як таку, що спрямована виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд вважає такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду доводи про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення за ст. 122 КУпАП, складена відносно ОСОБА_1 наразі оскаржується в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд вважає правильними та обґрунтованими висновки місцевого суду щодо того, що проходження особою, на вимогу поліцейського, огляду на стан сп`яніння та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під її керуванням. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що факт керуванням транспортним засобом ОСОБА_1 у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці не оспорюється, а також пояснення адвоката Канівця О.П., відповідно до яких відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про те, що за кермом автомобіля перебував не він, а інша особа, про визнання дій поліцейських протиправними.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі відповідно до встановлених норм закону.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 , які, на думку апелянта, ґрунтуються виключно на припущеннях, - апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
З огляду на наведене, постанова суду першої інстанції до скасування не підлягає, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Канівець О. П. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН