Справа № 344/9831/22
Провадження № 33/4808/660/22
Категорія ст.122-4 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, та стягнуто судовий збір у розмірі 496 гривень 20 коп.,

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 05 серпня 2022 року о 12 год. 19 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Максимовича, 8, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 та будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди залишила її місце події, чим порушила вимоги п.п.2.10 а) ПДР України, тим самим вчинила правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 30.09.2022 року, провадження відносно неї щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що їй у вину ставиться порушення п.2.10. а) ПДР, якою передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Для кваліфікації її дій як «залишення місця ДТП» необхідною умовою є умисел особи, спрямований на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, а також проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження будь-якої з перелічених дій, які б свідчили про оголошення розшуку водія та (або) його транспортного засобу. Натомість, як вбачається з її пояснень та відео з камер спостереження, після настання події на короткий проміжок часу вона з`їхала з місця ДТП та повернулася через 60 хвилин. При цьому, такі її дії були викликані фізіологічними потребами, зумовленими пізнім терміном вагітності. Умислу на приховування факту ДТП або обставин його вчинення у неї не було, як і необхідності у проведенні поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) її як учасника ДТП та (або) розшуку її транспортного засобу. Вона була присутня при складанні протоколу та давала пояснення щодо обставин ДТП. Таким чином. Її дії не були направлені на приховування факту такої пригоди або обставин її скоєння, що виключає встановлення у її діях суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просила скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила дорожнього руху, які є обов`язковими для виконання.

Відповідно до п.1.10 ПДР України дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Пунктом 2.10. а) ПДР України встановлено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Тобто, безумовною підставою визнання вини водія за ст. 122-4 КУпАП за порушення ним п. 2.10 а) ПДР є факт настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306, дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та її пояснень в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що вона не заперечує факт причетності до дорожньо-транспортної пригоди, однак вважає, що її відлучення на незначний час з місця події не може бути визнано як залишення місця пригоди. Стверджує, що вона була змушена відлучитися, оскільки у зв`язку із вагітністю мала певні фізіологічні потреби, які обумовлювали її поведінку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом, не впевнилась в безпеці руху та допустила наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками.

Апеляційним судом встановлено, що постановою Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за викладених вище обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, судовим рішенням доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за викладених вище обставин та в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому в її діях також міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, за вчинення якої передбачена адміністративна відповідальність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона змушена була покинути місце ДТП через погане самопочуття у зв`язку з вагітністю, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, згідно диспозиції даної статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка причетна до вчинення дорожньо-транспортної пригоди може залишити місце пригоди тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяла в умовах крайньої необхідності, перебуваючи в стані необхідної оборони чи у стані неосудності.

Зокрема, під крайньою необхідністю необхідно розуміти вимушене заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам з метою усунення загрожуючої небезпеки, якщо вона в даній обстановці не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є рівнозначною або менш значною, ніж шкода відвернена.

Не є злочином заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності

Так, в матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності та свідчать, що її дії щодо залишення місця дорожньо-транспортної пригоди були мотивовані необхідністю усунути іншу небезпеку, яка їй загрожувала.

Зокрема, в матеріалах справи наявні дані про те, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 була вагітна, що свідчить про те, що вона дійсно за станом здоров`я була обмежена у виконанні певних дій та потребувала особливих умов для забезпечення нормального життя.

Разом з тим, перебування у стані вагітності не свідчить про перебування у стані крайньої необхідності, а наявність вагітності, у відповідності до вимог ст.34 КУпАП, може бути визнана судом як обставина яка пом`якшує адміністративну відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 , будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце ДТП, у зв`язку з чим обґрунтовано визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП України.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності й обмежитись усним зауваженням.

Звільнення особи від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення є не обов`язком, а дискреційними повноваженнями юрисдикційного органу, посадової особи, що здійснюється ними відповідно до вимог ст. 24 КУпАП на стадії розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим зазначений орган або посадова особа зобов`язані ретельно розглянути і проаналізувати всі сторони вчиненого порушення, оцінити обстановку його вчинення, наслідки, що настали, переконатися, що цим правопорушенням не заподіяно значної шкоди суспільству, державі або окремим громадянам. Також слід ураховувати особистість правопорушника, обставини, що обтяжують чи пом`якшують його вину, наявність інших умов, що дозволяють досягти виховної і превентивної мети усного зауваження.

Апеляційний суд приймає до уваги обставини вчиненого правопорушення, поведінку ОСОБА_1 , яка будучи вагітною та залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому добровільно повернулась на місце пригоди та повністю визнала свою причетність до неї і не заперечувала порушення неї Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення не потягло за собою значних та безповоротних негативних наслідків, не вплинуло негативно на безпеку дорожнього руху та можливість встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди та притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

За наведених обставин, враховуючи, що правопорушення було вчинено ОСОБА_1 у стані вагітності, апеляційний суд вважає за можливе визнати зазначене правопорушення малозначним та застосувати до правопорушниці положення ст. 22 КУпАП, звільнивши її від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

На думку суду апеляційної інстанції, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, оскаржувана постанова судді першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та оголосити їй усне зауваження.

Закрити провадження в справі на підставі ч.2 ст.284 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв