ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 682/33/22
Провадження № 33/4820/146/22

Суддя Хмельницького апеляційного суду Матущак М.С, за участю секретаря судового засідання Бачук К.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Андрієвського О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції зі Славутським міськрайонним судом Хмельницької області матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Андрієвського О.А. на постанову судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2022 року,

в с т а н о в и в :
Цією постановою

ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з середньою технічною освітою, неодруженого, командира відділення взводу охорони роти охорони в/ч НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 145 (сто сорок п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 465 грн.

За постановою суду, відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (про склад добового наряду) від 04.01.2022 №5-НР молодший сержант ОСОБА_1 05 січня 2022 року був призначений в добовий наряд як черговий роти охорони, який згідно зі ст.312 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повинен стежити за чітким виконанням розпорядку дня в роті, у визначений час проводити загальний підйом особового складу; знати місце перебування роти та порядок її виклику, наявність людей у роті, кількість осіб, що перебувають у наряді, кількість хворих, заарештованих, звільнених із розташування військової частини чи відряджених у складі команд; постійно знати місце перебування командира роти, негайно доповідати йому про всі надзвичайні події в роті, самовільно відсутніх військовослужбовців строкової військової служби і про вжиті заходи щодо їх розшуку; у разі настання будь-яких надзвичайних подій у роті та порушень встановлених статутом правил відносин між військовослужбовцями негайно доповідати про це черговому військової частини або командирові роти, вживати заходів для наведення порядку.

Так, 05 січня 2022 року під час шикування особового складу о 21 год 15 хв було виявлено відсутність військовослужбовця строкової служби стрільця охорони солдата ОСОБА_2 , який скориставшись безконтрольністю з боку чергової служби роти охорони, а саме чергового роти охорони молодшого сержанта ОСОБА_1 , залишив підрозділ та самовільно залишив розташування військової частини, пошукові заходи в приміщеннях батальйону та прилеглої території позитивного результату не дали.

Отже, черговий роти охорони молодший сержант ОСОБА_1 , будучи уповноваженою особою, неналежно виконав покладені на нього службові обов`язки, які повинні був виконувати за своїм становищем, хоча мав реальну можливість їх виконувати, чим допустив порушення вимог: ст.312 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зокрема, не знав місця перебування особового складу, наявність людей у роті не знав; виконань:- заходів визначених розпорядком дня військової частини НОМЕР_1 на 2022 навчальний рік, затверджених наказом командира військової частини НОМЕР_1 не дотримався.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Андрієвський О.А. просив постанову судді Славутського міськрайонного суду від 20 січня 2022 року скасувати, а провадження у справі закрити через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Зазначав про невідповідність висновків судді обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права.

Зауважував, що в матеріалах справи є письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які спростовують вину ОСОБА_1 , однак, судом безпідставно не взято до їх уваги.

Стверджував, що перевірка по факту залишання військовослужбовцем ОСОБА_2 розташування військової частини проводилась поверхово, оскільки, до матеріалів справи не долучено його пояснення про те, як йому вдалось залишити приміщення казарми і що йому в цьому допомогло.

Уважав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що військовослужбовець ОСОБА_1 недбало ставився до військової служби в умовах особливого періоду під час перебування в добовому наряді 05 січня 2022 року.

На думку захисту, висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 не може вважатися таким, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього слід закрити через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 , його захисника Андрієвського О.А. на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, приходжу до висновку про таке.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
У ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.

Недбале ставлення до служби припускає несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що той допустив недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.2 ст.172-15КУпАП.

Проте, апеляційний суд уважає, що цей висновок суду не відповідає обставинам справи з огляду на таке.

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, суд послався на протокол про адміністративні правопорушення від 08.01.2022 року, пояснення та інші матеріали справи.

Проте, з вказаного протоколу про адміністративне правопорушення та з постанови суду не вбачається, в чому саме полягає несумлінне та недбале виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, не зазначено, в чому саме полягала неналежна організація несення служби добовим нарядом та взагалі не конкретизовано, що конкретно ставиться у провину ОСОБА_1 .

У своїх рішеннях (кримінальних та некримінальних), що стосуються цивільних прав і обов`язків) Європейський Суд неодноразово підкреслював, що при оцінці доказів Європейський Суд застосовує стандарт доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із співіснування досить сильних, ясних і взаємоузгоджених висновків з наявних фактів або схожих неспростованих фактичних презумпцій (рішення у справах «Зубайраєв проти Росії» від 10.01.2008 року, п.71; «Гриненко проти України» від 15.02.2012 року, п.55; «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12.03.2009 року, п.62; «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року, п.53).

Матеріали справи не дають суду апеляційної інстанції «поза розумним сумнівом» зробити висновок, виходячи із вимог ч.2 ст.172-15 КУпАП, про наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Апеляційний суд уважає, що висновок місцевого суду про недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби в умовах особливого періоду, що призвело до самовільного залишення розташування військової частини військовослужбовця ОСОБА_2 , є передчасним і непереконливим.

Навпаки, з`ясовано, що 05 січня 2022 року під час шикування особового складу о 21 год 15 хв, коли було виявлено відсутність військовослужбовця строкової служби стрільця охорони солдата ОСОБА_2 , молодший сержант ОСОБА_1 , який тоді був призначений в добовий наряд як черговий роти охорони, доповів про це командирові роти ОСОБА_5 та про вжиті заходи розшуку, що узгоджується з виконанням ним положень ст.312 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Водночас у матеріалах справи взагалі відсутні відомості щодо перевірки дійсних обставин залишення казарми стрільцем охорони солдатом ОСОБА_2 , причини та умови, що сприяли цьому, та вжиті до нього заходи.

Усі перераховані вище обставини у своїй сукупності, дають апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно допустив недбале ставлення до військової служби, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні.

З огляду на те, що в протоколі не зазначено суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 , а також беручи до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , уважаю, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ч.2 ст.172-15 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд не може визнати оскаржувану постанову суду законною та обґрунтованою, яка була прийнята на підставі об`єктивно з`ясованих даних.

Воднораз суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, тобто позбавлятись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки є невмотивованою, необґрунтованою, а отже і незаконною, а тому підлягає безумовному скасуванню із закриттям провадження через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.293, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Андрієвського О.А. задовольнити.
Постанову судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 465 грн скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду М.С. Матущак