Справа № 149/86/22
Провадження №3/149/187/22
Номер рядка звіту 307
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Павлюк О. О., розглянувши матеріали, що надійшли від Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 11.02.2000, проживаючої по АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 769422, 30.12.2021 біля 14:30 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме не впускала до домоволодіння, зачинивши двері, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала, зазначивши, що не впускала до будинку чоловіка, з метою захисту себе та малолітнього онука від чоловіка, який перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив, що дійсно в той день прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, почав стукати у двері і ОСОБА_1 його в будинок не пустила, що його обурило.

Суддя, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Верховний Суд у складі колегії суддів КАС в своїй постанові від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17 зазначив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

В судовому засіданні було заслухано пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , досліджено матеріали справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 хоч і не допускала чоловіка до будинку, однак діяла для усунення небезпеки для свого життя та здоров`я та захисту малолітнього внука від чоловіка, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, погрожував фізичною розправою і виражався нецензурною лайкою, тобто ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності. При цьому вона не мала наміру позбавляти чоловіка житла, а лише хотіла до його витверезення відвернути негативні наслідки перебування чоловіка в будинку в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода її психічному і фізичному здоров`ю, а також здоров`ю малолітнього онука, оскільки ОСОБА_2 на прохання і зауваження не реагував.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Тому суддя дійшла переконання, що хоча формально дії ОСОБА_1 і містять ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 , однак за обставин справи охоплюються станом крайньої необхідності, тому провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2КУпАП відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням ним дії в стані крайньої необхідності .

Керуючись ст. ст. 33-35, 130, 221, 247, 280, 283-284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з вчиненням нею дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Павлюк О. О.