ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1336/22 Головуючий апеляційної інстанції Курило О.М. Категорія: ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Ковері Р.М., без участі особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника адвоката Кислого А.М., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Валках, в режимі відеоконференції, справу за апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на оскарження захисника правопорушника ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Київського районного суду м.Харкова від 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч грн) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 495 грн. 20 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2021 року об 07 год. 45 хв. водій ОСОБА_1 в м. Харкові, м-н 1-го Травня,1, керував автомобілем «MERCEDES BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився при двох свідках.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення п.2.9 «а» Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись з вказаною постановою захисник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Кислий А.М. подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови.

Обґрунтовуючи пропуск на апеляційне оскарження вказує те, що правопорушник не був своєчасно сповіщений про місце і час розгляду справи у зв`язку із проживанням на тимчасово окупованій території України (Куп`янська міська територіальна громада). Тому вважає, що строк на оскарження вищевказаної постанови підлягає поновленню.

Захисник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Кислий А.М. в апеляційній скарзі просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Кислий А.М. підтримав доводи апеляційної скарги та поданого до неї клопотання, просив задовольнити у повному обсязі.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суд вислухавши суддю - доповідача, доводи захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах поданої апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Захисником правопорушника в апеляційній скарзі було наведено ряд обставин, які, на думку суду свідчать про поважність причин пропуску останнім строку апеляційного оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9 «а», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 191870 від 05 09 2021 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MERCEDES BENZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`янінні (різкий запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився при двох свідків (а.с.1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6-7), рапортом старшого сержанта поліції (а.с.8).

Відповідно до п.2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У розумінні вимог ст.266 КУпАП, п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом - Інструкція 2) передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, твердження апелянта, щодо необхідності закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП не відповідають дійсності та є суб`єктивними.

Зі змісту ч.1 ст.38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що справа перебувала в провадженні суду протягом тривалого часу, однак в судові засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 не прибував, письмових пояснень з приводу розгляду справи на адресу суду не подавав, не був позбавлений можливості брати участь у розгляді справи дистанційно, та з огляду на закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності клопотання сторони захисту може розцінюватися судом, як зловживання процесуальними правами.

В матеріалах справи наявний протокол передачі справи в суді першої інстанції раніше визначеному складу суду датований 14 09 2021 року (а.с.9) та протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1) датований 05 09 2021 року, про що свідчить своєчасність передачі справи до суду першої інстанції.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, суддя суду першої інстанції дотримався процесуального порядку, передбаченого чинним законодавством щодо процедури та обсягу судового розгляду, що знайшло своє відображення у змісті мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваної постанови.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції правильно послався на практику Європейського суду з прав людини відповідно до якої заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 04 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 06 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому посилання захисника правопорушника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись, ст. ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Кислого А.М. про поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 31 08 2022 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, - задовольнити.

Поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як пропущений з поважних причин.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 31 08 2022 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило