Справа № 214/3193/22
3/214/1601/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 серпня 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сіденко С.І., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 22.06.2022 о 14 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки Subaru Legacy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по автодорозі вул. Гетьманської біля будинку №77а у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, сповільненість ходи та мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, суду пояснив, що того дня він дійсно керував автомобілем марки Subaru Legacy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та їхав до лікарні, рухаючись по автодорозі вул. Гетьманська в м. Кривому Розі, де був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Причину зупинки поліцейські йому не пояснили, а відразу почали разом із працівниками кримінальної поліції оглядати автомобіль, речі. Наркотичні засоби він ніколи не вживав, про що повідомив поліцейських. Оскільки ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет, при ньому були необхідні йому ліки. Побачивши медичні препарати, працівники поліції на нього склали матеріали за Кримінальним кодексом України. Від проходження медичного огляду він не відмовлявся, але працівники патрульної поліції його не слухали та склали протокол за ст. 130 КУпАП.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , підтримав позицію ОСОБА_1 та просив провадження по справі закрити за відсутністю в діях останнього складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. На його переконання, підстав для направлення ОСОБА_1 на проходження огляду у інспектора не було, а перелічені поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння, які начебто було виявлено під час спілкування, є формальними та не відповідають дійсності. Окремо зауважив, що пояснення свідків, в присутності яких ОСОБА_1 начебто відмовився від проходження огляду, оформлені на заздалегідь підготовлених бланках та заповнені інспектором, що визначає неналежність їх як доказів. Не менш істотним є той факт, що кінцево інспектор допустив ОСОБА_1 до подальшого керування транспортним засобом, хоча з огляду на інкримінування йому вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП повинен був його відсторонити.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозаписи на DVD-R диску, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В розумінні ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Згідно положень ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається уповноваженими на те посадовими особами органів поліції за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи, тобто відповідати вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 №1376.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №230779 від 22.06.2022 слідує, що 22.06.2022 о 14-20 год. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Subaru Legacy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по автодорозі вул. Гетьманської в м. Кривому Розі з ознаками наркотичного сп`яніння, та від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 до моменту його зупинки працівниками поліції о о 14-20 год. 22.06.2022 зафіксовано на фрагменті відеозапису під назвою «clip_1» та не оспорювався ОСОБА_1 в ході судового розгляду.

Диспозицією ч 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Визначаючи склад вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, обов`язково необхідно встановлювати наявність дійсних підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, передбаченими п.п. 3, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015. Саме наявність/відсутність таких підстав зумовлює правомірність/неправомірність дій працівників поліції щодо вимоги пройти огляд на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, наполягаючи на проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння, інспектор ПП в протоколі послався на наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, як-то: поведінка, що не відповідає обстановці, сповільненість ходи та мови, виражене тремтіння пальців рук. Зазначені ознаки хоча й відповідають ознакам, вказаним в п. 4 розділу І Інструкції, які визначають правомірність пред`явлення вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак дослідженням усіх фрагментів відеозаписів у судовому засіданні не встановлено. На фрагменті відеозапису під назвою «clip_15» ОСОБА_1 перепитує у працівника поліції, які саме він вбачає ознаки сп`яніння, на що останній не відреагував. Крім того, на відеозаписі під назвою «clip_19», ОСОБА_1 не відмовляється, а навпаки, погоджується пройти огляд у медичній установі, після чого інспектор поліції відходить в бік для складання матеріалів.

Разом з тим, при огляді фрагментів відеозаписів встановлено, що працівники поліції, зупинивши 22.06.2022 ОСОБА_1 коментують, що раніше останній притягувався до відповідальності за зберігання наркотичних речовин, вирішують щодо складання на нього матеріалів за ст. 309 або ст. 307 КК України, та зауважують що можливо ще скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 22.06.2022 у їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

На думку суду, не можна вважати належним доказом вини ОСОБА_1 пояснення вказаних свідків, оскільки вони виготовленні на заздалегідь виготовлених бланках патрульної поліції, є ідентичними між собою за змістом і різняться лише в підписах та в зазначенні прізвищ та ініціалів цих свідків. З таких пояснень свідків неможливо встановити, чи були підстави вважати, що водій перебував в стані наркотичного сп`яніння, при цьому через відсутність інших відомостей в матеріалах справи, їх також неможливо зіставити з тими ознаками сп`яніння, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення, та таким чином перевірити обґрунтованість вимог співробітників поліції для проходження водієм відповідного огляду на стан сп`яніння, від якого останній відмовився.

Окрім вищенаведених доказів у матеріалах справи наявна лише довідка з національної автоматизованої інформаційної системи України, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_3 , а отже сам по собі цей документи не є достатнім підтвердженням винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, з огляду на правову позицію ВС, яку викладено у постанові КАС ВС у справі № 524/5741/16-а.

Також, положеннями ч. 1 ст. 266 КУпАП та п. 1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, встановлено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження належного виконання патрульними поліцейськими зазначених вимог закону про необхідність відсторонення особи, щодо якої є підстави вважати, що вона перебуває у стані сп`яніння від керування транспортним засобом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема в справах «Кобець проти України» від 14.02.2018, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення вини «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим cт. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-р 2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї, ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, у тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у своєму рішенні від 10.02.1995, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Згідно зі ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП, за вказаними вище обставинами, а тому приходить до переконання про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір в порядку ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ч.1 ст. 130, ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Сіденко С.І.