Дата документу Справа № 335/2441/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2441/22 Головуючий в 1 інст. Крамаренко І.А.
Провадження №33/807/403/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Косарєва В.А., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Косарєва В.А. на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжявід 14 липня 2022 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 23.04.2022 о 06:35 год. водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Chevrolet Aveo, н.з. НОМЕР_1 , у м. Запоріжжі, Вознесенівський район, біля буд.196 по проспекту Соборному, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, порушення координації руху. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Про повторність ст. 130 КУпАП попереджено. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом паркування. Чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Косарєв В.А. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова суду винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам адміністративного провадження, що призвело до невірного застосування та порушень судом норм матеріального і процесуального права.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що не керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння, а перебував у ньому в якості пасажира. За кермом перебував його друг. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння матеріалами справи не підтверджено. Тому, посилаючись норми КУпАП та п. 2.9. «А», п. 2.54 ПДР вважає, що не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не перебував на кермом транспортного засобу.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушенням, а саме за відсутності свідків які б підтвердили, що ОСОБА_1 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння або з його ознаками, тому протокол має бути визнаний недопустимим доказом.

Вказує, що не дивлячись на покази свідка ОСОБА_2 , допитного у судовому засідання та попередженого про відповідальність за надання неправдивих показів, судом його покази були оцінені критично.

Звертає увагу, що відеозаписи із нагрудної камери поліцейського не містять безперервного запису, а тому встановити хто саме перебував за кермом транспортного засобу не можливо.

Крім того, в порушення вимог Інструкції, співробітники поліції доставили ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння через 2 години 13 хвилин по закінченню строку, який забезпечував достовірність результатів огляду з моменту виявлення підстав для його проведення.

Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Косарєва В.А., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 067058 від 23.04.2022 року (а.с. 3) та визнаних судом доведеними підтверджується:

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 23.04.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора alkotest Drager 6820;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 23.04.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у медичному закладі;

відеозаписом на СD-диску, відповідно до якого встановлено (зафіксовано) факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду, у тому числі на території медичного закладу.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а керував його друг, апеляційний суд, проаналізувавши зібрані по справі докази, вважає непереконливими.

Умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, наркотичного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

За ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Як вбачається із матеріалів справи, що 23.04.2022 о 06:35 год. водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Chevrolet Aveo, н.з. НОМЕР_1 , у м. Запоріжжі, Вознесенівський район, біля буд.196 по проспекту Соборному, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, порушення координації руху. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Про повторність ст. 130 КУпАП попереджено. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом паркування. Чим порушив п. 2.5 ПДР України.

При цьому, особливості цього провадження дійсно засвідчують відсутність фіксації щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак факт керування підтверджується іншими доказами у справі, які суд не може залишити без уваги.

Так, з відеозапису вбачається, що на запитання працівника поліції про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, останній факт керування не заперечує, а повідомляє, що він співробітник поліції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 щодо обставин події повідомив, що з моменту зупинки автівки, а саме з 06.35 год. вони спілкувалися із працівниками поліції, а відеозапис розпочато о 08.23 год. Отже, на думку апеляційного суду сам водій повідомив про зупинку транспортного засобу саме о 06.35 год. При цьому, на відеозаписі не зафіксовано жодної іншої особи (водія) та жодного посилання з боку ОСОБА_1 на іншого водія, який керував т/з ОСОБА_1 не називає.

Далі, працівник поліції пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на що ОСОБА_1 чітко відповідає відмовою і просить пройти огляд у медичному закладі. Біля закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 повідомив, що йому зле, і йому було перевірено тиск, результат якого виявився не критичним і підстави для госпіталізації відсутні. При цьому, ОСОБА_1 попре зазначення, що він не відмовляється від огляду з посиланням на очікування адвоката, фактично здійснював дії, які засвідчують не бажання проходити до медичного закладу задля медичного огляду, а отже вірно розцінені судом як відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

При цьому, слід зауважити, що за вимогами ст. 266 КУпАП та Інструкція № 1452/735 процедура освідування не вимагає присутність захисника, не порушує прав водія, а передбачає присутність лише працівника поліції при проведенні огляду для виявлення стану сп`яніння.

Між тим, вимоги п. 2.5 ПДР України зобов`язовують водія виконати вимогу поліцейського щодо проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану, зокрема алкогольного сп`яніння.

Показання свідка ОСОБА_2 , який надав в суді першої інстанції покази, що саме він керував транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони не узгоджуються із іншими доказами, зокрема, відеозаписом події та протоколом. Місцевий суд аргументовано їх не взяв до уваги.

Отже, викладені фактичні обставини у протоколі відповідають зафіксованим на відеозаписі обставинам і їх не можна визнати не конкретними, тому на переконання апеляційного суду факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає сумніву.

Твердження апелянта про недопустимість наявного у справі відеозапису через те, що він не є безперервний є безпідставним, оскільки наявним у справі відеозаписом безперервно зафіксовано саме ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки т/з так і медичному закладі, за що настає адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зауважує, що переривання в часі запису є незначною та не впливає на сприйняття цілісності фіксування правопорушення і дій поліцейських при складанні протоколу.

Отже, сукупність досліджених доказів усуває будь-які сумніви стосовно доведеності винуватості ОСОБА_1 у інкримінованих адміністративних правопорушеннях.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Отже, на переконання суду доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним, а тому посилання апелянта щодо порушення ст. 33 КУпАП безпідставні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Косарєва В.А. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПзалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник