П О С Т А Н О В А

Іменем України

17.06.2022 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

31.03.2022 року о 08 год. 50 хв. у м. Львові по вул. Кульпарківська, 95 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, з такими ознаками: порушення мови, звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», результат огляду на стан наркотичного сп`яніння позитивний (висновок № 000574). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.А ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом надсилання повісток на адресу, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення та на яку при оформленні адміністративних матеріалів вказував ОСОБА_1 як на адресу свого місця проживання. Вказані повістки повернуті на адресу суду із вказаною причино повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, ОСОБА_1 викликався в судове засідання шляхом розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України повістки про виклик до суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до Глави 21 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, положенням ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено вичерпний перелік категорій справ, коли присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, у зазначений виключний перелік не входить.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, його поведінку суд вважає свідомим затягуванням розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, та уникнення адміністративної відповідальності.

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, долучені до нього матеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до диспозиції частини 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, доведена: протоколом серії ААБ № 294924 від 31.03.2022 року; відеозаписом із нагрудних камер працівників УПП, яким підтверджуються час та обставини вчинення правопорушення, зазначені у вищевказаному протоколі; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31.03.2022 року № 000574, у якому лікарем-наркологом КНП ЛОР "Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень" констатовано перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння; рапортом поліцейського УПП у Львівській області ДПП І. Маняшутіна від 31.03.2022 року, згідно якого 31.03.2022 року було виявлено порушення п.15.9и ПДР України водієм ОСОБА_1 ; постановою серії БАБ №554209 від 31.03.2022 року, якою водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП за те, що останній 31.03.2022 року о 08.50 год. у м. Львові по вул. Кульпарківська, 95 здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, а також керував автомобілем, будучи позбавленим права керування, - які в своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_1 31.03.2022 року о 08 год. 50 хв. у м. Львові по вул. Кульпарківська, 95 дійсно керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Оцінюючи вищевказані документи, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості, та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого часиною 1 ст. 130 КУпАП. В своїй сукупності дані докази є достатніми.

Таким чином, суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 130 КУпАП.

При дослідженні матеріалів відеозапису з нагрудних камер працівників УПП встановлено, що водій ОСОБА_1 заявляв поліцейським про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з тим, що він перебуває на замісній терапії, що, на його думку, не позбавляє його права керування транспортними засобами. Належних доказів того, що ОСОБА_1 є учасником програми замісної терапії ні працівникам поліції, ні суду останнім не надано. Незважаючи на це, суд вважає за необхідне наголосити, що вищевикладені доводи ОСОБА_1 не можуть вважатися спроможними і суперечать положенням чинного законодавства, адже навіть за умов, коли особа офіційно являється учасником програми замісної терапії, наведена обставина є перешкодою для керування такою особою транспортними засобами. Так, у наказі МОЗ України від 27.03.2013 року № 238 «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 27.03.2012 року № 200», у Інформаційному листі про замісну підтримувальну терапію зазначено попередження - "в період отримання замісної підтримувальної терапії забороняється керувати автотранспортом та виконувати роботу, що вимагає швидкої реакції, точності рухів та перебування на висоті". А тому, навіть якщо ОСОБА_1 і отримує замісну терапію (хоча доказів цього немає, крім його власних слів на відеозаписі), наведена обставина не дозволяє йому керувати транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а навпаки, згідно вищезазначених положень нормативно-правових актів є обставиною, яка забороняє йому керувати транспортними засобами на період проходження такої терапії.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд враховує: особу правопорушника, характер вчиненого ним правопорушення, яке становить підвищену загрозу заподіяння шкоди і посягає на громадську безпеку, ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 1 ст. 130 КУпАП, яка доведена повністю, а тому стосовно ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Застосування судом до ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Величко О.В.