Справа № 333/7927/21
Провадження № 3/333/179/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Михайлова А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працює водій ТОВ «Траспотник», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 29.10.2021 року, об 16 год. 09 хв. у м.Запоріжжі вул. Космічна, 140, на транспортному засобі Volkswagen, НОМЕР_1 , проводив господарську діяльність а саме, здійснював перевезення пасажирів на комерційній основі за маршрутом «Запоріжжя-Оріхів» без одержання ліцензії на провадження такої діяльності, без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без документів зазначених у статті 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» чим порушив ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» п. 24 ст.7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП.

У судовому засіданні адвокат Пузін Д.М., заперечував проти вказаного протоколу, зазначив, що справа підлягає закриттю з тих підстав, що відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована неї виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Узагальнене поняття підприємницької діяльності дається в ст. 42 Господарського кодексу, згідно якого підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Сторонами договору про надання послуг є замовник і виконавець. Діяльність виконавця підпадає під ознаки господарської (в тому числі підприємницької) діяльності, зазначені у ст.ст. 3,42 ГК України, тобто, здійснюється самостійно, ініціативно, систематично, на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Додатково на це вказує оплатний, якщо інше не передбачено договором, характер надання послуг (ст.903 ЦК)

В протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито суть адміністративного правопорушення, а саме, не зазначені конкретні дії особи, які б полягали у реалізації об`єктивної сторони правопорушення, його вина, чи здійснював цю діяльність на власний ризик, з метою отримання особисто собі прибутку від надання цієї послуги, як суб`єкта, що здійснює господарську діяльність. Так, в описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення не викладено фактичних обставин правопорушення, не вказано чи мав умисел та мету на отримання прибутку, в чому полягала систематичність та регулярність надання таких послуг, не конкретизовані обставини, які дають достатні підстави визнати ОСОБА_1 суб`єктом правопорушення та наявність в його діях об`єктивної сторони правопорушення, яка передбачена уст. 164 КУпАП. Крім того, в протоколі відсутні дані про отримання ОСОБА_1 доходів.

Всі ці обставини вказують на відсутність належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення за ст.164 КУпАП та на наявності в його діях об`єктивної сторони даного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять об`єктивних та переконливих відомостей, документальних доказів про те, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність у розумінні ст. 164 КУпАП.

Так, в протоколі не знайшло відображення, в чому полягала самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність з боку ОСОБА_1 , чи здійснював він взагалі таку діяльність як суб`єкт господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, в чому конкретно виявилося порушення з боку ОСОБА_1 .

Встановлені обставини свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення та докази, додані до нього не містять даних про те, що ОСОБА_1 здійснював регулярну, постійну та суттєву діяльність, як і те, що встановлений факт є провадженням певного виду господарської діяльності без наявних на те документів.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази про отримання ОСОБА_1 грошових коштів за надані послуги.

З матеріалів справи вбачається, що протокол вказує на наявність лише припущень щодо вини ОСОБА_1 факт здійснення ним господарської діяльності документально не підтверджений належними та допустимими доказами, що в сукупності свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.164 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.164 КУпАП, провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері державного регулювання господарської діяльності (Господарський кодекс України, Закони України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", ЗУ «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", "Про основні засади державного регулювання господарської діяльності")

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Суб`єкт адміністративного проступку є суб`єктом господарської діяльності.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Відповідно до ст. 20 «Відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування під час провадження господарської діяльності» ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи у період зупинення дії ліцензії повністю або частково, невиконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, порушення ліцензіатом строку повідомлення про всі зміни даних, зазначених у заяві та документах, а також за наявності контролю за діяльністю ліцензіата у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", резидентами держав, що здійснюють збройну агресію проти України, у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про оборону України", суб`єкти господарювання притягаються до адміністративної відповідальності, передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 29 ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

В даному випадку суб`єктом господарювання є перевізник ТОВ «Транспортник», а ОСОБА_1 є лише найманим працівником - водієм. Тобто він не являється суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Згідно зі ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 39 «Документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення» ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно матеріалів справи, протокол був складений через те, що останній не зміг надати ліцензію на перевезення пасажирів на комерційній основі за маршрутом «Запоріжжя-Оріхів», та не надав документів підтверджуючих державну реєстрацію ОСОБА_1 , як суб`єкта господарювання, та не надав документів зазначених у статті 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Проте, зазначені документи надаються автомобільним перевізником, а не водієм.

Будь-яких інших доказів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту поліцейського матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.В.Михайлова