Справа № 307/1512/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
30.06.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Дана І.Й., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавлення права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. в користь держави.
Відповідно до постанови, 08.05.2021, о 03 год 50 хв, у с. Нижня Апша по вул. Головній, Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Шкода Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився на відеофіксацію, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є необґрунтованою та незаконною, тому просить її скасувати. Зазначає, що місцевим судом не були досліджені фактичні обставини справи, відтак висновки, викладені у постанові є суперечливими та сумнівними. Стверджує, що суд при ухваленні рішення, врахував рапорт працівника поліції, що є недопустимо. При цьому, суд першої інстанції не встановив особу водія, який керував автомобілем. Апелянт стверджує, що його прізвище « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_3 » як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Також звертає увагу на те, що поліцейські зупинили апелянта безпідставно, не маючи для цього ані підстав, ані причин. Стверджує, що від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки не відмовлявся, оскілки такий не був запропонований поліцейськими. Факт відмови від проходження огляду у медичному закладі визнає, позаяк їхати у місто Тячів не мав бажання. Про те, що апелянт був тверезий, свідчить той факт, що автомобіль, яким він керував вилучений не був. Апелянт звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано який саме пристрій був застосований для відео зйомки. Просить оскаржувану постанову відносно ОСОБА_1 скасувати.
Заслухавши пояснення адвоката Дана І. Й., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, у тому числі, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як прописано у ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до змісту ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №235448, 08.05.2021, о 03 год 50 хв, у с. Нижня Апша по вул. Головній, ОСОБА_4 керував автомобілем марки «Шкода Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу убачається, що ОСОБА_4 відмовився від підписання протоколу та отримання його копії.
Рапортом інспектора поліції Молнара В. В. підтверджуються обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Так, у рапорті вказано, що поліцейські зупинили водія ОСОБА_4 за порушення ним вимог п. п. 9.2 б ПДР. Під час розмови з водієм, у поліцейських виникли сумніви щодо тверезості ОСОБА_4 , позаяк у нього були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження освідування в установленому законом порядку водій відмовився. Транспортний засіб був залишений на місці зупинки (а. с. 2).
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №100036, водія ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн (а. с. 3).
На відеоматеріалі, що міститься на DVD- диску зафіксовано, що на законну вимогу працівників поліції пройти освідування на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які склали протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення були упереджені під час спілкування та при направленні водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту у ході розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що у поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 у тому, що останній відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
Апеляційний суд, дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, констатує, що доводи апелянта про те, що його дії неможливо кваліфікувати за ч. 1. ст. 130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, є такими, що спрямовані виключно на спробу ОСОБА_1 ухилитися від адміністративної відповідальності.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги і приписи таких нормативно-правових актів.
Так, пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У відповідності до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена наявними у справі письмовими та відеодоказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.
Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено на іншу особу, а саме на «Мігалка», а не на «Мигалка» апеляційний суд вважає такими, що не тягнуть скасування судового рішення і бере до уваги те, що ОСОБА_1 ні у суді першої інстанції, ні у апеляційній скарзі не заперечував, що саме він був на місці події, керував транспортним засобом і саме на нього складено протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення, тому, неправильне зазначення прізвища особи» ОСОБА_3 » визнається опискою у процесуальних документах.
Апеляційний суд визнає недоцільними доводи апелянта про те, що поліцейські не запропонували йому пройти освідування на місці зупинки, адже, на відеозаписі, який міститься у матеріалах справи, що є належним та допустимим доказом, зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.
При оцінці доводів апелянта відносно того, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано який саме пристрій був застосований для відеозйомки, апеляційний суд такі вважає безпідставними і недоцільними, позаяк ст. 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу, не передбачено необхідності зазначення такої інформації. На переконання апеляційного суду, протокол складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та відповідно до п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вказаний процесуальний документ містить у собі всі необхідні відомості.
Твердження ОСОБА_1 про те, що місцевий суд безпідставно врахував у якості доказу рапорт поліцейського, апеляційний суд визнає необґрунтованими з огляду на те, що рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, який, із врахуванням приписів ст. 251 КУпАП є доказом, на підставі якого з`ясовуються фактичні обставини справи, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Водночас, апеляційний суд бере до уваги і те, що відомості, які вказані у рапорті, повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи у частині обставин вказаної події та в частині послідовних дій поліцейських щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог п. 2. 5 ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення на підставі ст. ст. 33 - 35 КУпАП накладено на нього у межах санкції вищевказаних статей, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН