Справа № 308/518/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
21.06.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Немеш І.В.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , гр. України,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 гривень судового збору.
Згідно постанови, 02 січня 2021 року приблизно о 01 год 09 хв, у м. Ужгород по вул. Закарпатській, 26, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda Rapid», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Немеш І.В. вказує на те, що постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти медичне освідування, як зазначено в протоколі, а не зміг надати сечу для дослідження у час, встановлений лікарем наркологом, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції. Стверджує, що працівниками поліції не було роз`яснено право проходити огляд у медичному закладі, а навпаки в присутності двох свідків примушували відмовитись від такого огляду, та під час відмови умисно виключали камеру. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Немеша І. В., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. Апеляційний суд бере до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явилися, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило. Окрім цього, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що розгляд справи відкладався, при цьому ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Немеш І. В. не з`явились до суду, і те, що справа має бути розглянута у розумні строки. При цьому апеляційний суд зазначає, що неодноразове відкладення розгляду справи (09.04. та 29.11.2021) без надання доказів, що підтверджують поважність причин неявки адвоката та ОСОБА_1 на розгляд справи до апеляційного суду, може розцінюватись як зловживання процесуальними правами.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №542482, 02 січня 2021 року, приблизно о 01 год 09 хв, у м. Ужгороді, по вул. Закарпатській, 26, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda Rapid», номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що у водія тимчасово вилучені документи: посвідчення водія серії НОМЕР_2 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Крім того, ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що зі змістом процесуального документу ознайомлений, копію його отримав, відомості щодо його особи правильні.
Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку (а. с. 2, 3).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується, що він зобов`язується залишити свій транспортний засіб марки «Skoda Rapid», номерний знак НОМЕР_1 на місці зупинки за адресою: вул. Закарпатська, 26 у м. Ужгород (а. с. 4).
Зі змісту пояснень ОСОБА_1 убачається, що пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі він не зміг у зв`язку з відсутністю фізіологічної потреби (а. с. 5).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №589900 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень (а. с. 6).
На відеозаписі, який міститься на DVD-диску зафіксовано, що за порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, а саме за відмову на законну вимогу поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення у присутності двох свідків. З відеоматеріалу також убачається, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 визнав, що освідування у медичному закладі він не пройшов, при цьому зазначив, що від огляду не відмовлявся, однак, через відсутність фізіологічної потреби не зміг здати на дослідження зразки біологічного середовища. На відеозаписі відображено, що ОСОБА_1 своїми підписами засвідчив, що зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення він ознайомився.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були упереджені під час спілкування та пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейських були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 у тому, що останній відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Отже, диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП, серед іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена наявними у справі письмовими та відеодоказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.
Доводи апелянта про те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 не відмовлявся, однак не зміг здати зразки біологічного середовища для проведення аналізу у зв`язку із відсутністю фізіологічної потреби, оскільки йому було надано для цього невеликий проміжок часу, - на переконання апеляційного суду є надуманими та не визнаються слушними враховуючи таке.
Відповідно до п. п. 2,3 Розділу ІІ Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у працівників поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 02.01.2021, на момент зупинки поліцейськими транспортного засобу, мав зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови. З матеріалів справи, зокрема з відеозапису з бодікамер поліцейського убачається, що водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, однак освідування там не пройшов у зв`язку з тим, що начебто не зміг надати біологічний матеріал (сечу) для проведення лабораторного дослідження у зв`язку із відсутністю фізіологічної потреби. Жодних даних про те, що ОСОБА_1 пропонував медичним працівникам чи наполягав відібрати у нього аналіз інших біологічних матеріалів (слини або крові) для проведення необхідних досліджень, - у матеріалах справи, у тому числі і на відеофайлі, - немає. На переконання апеляційного суду, така свідома поведінка ОСОБА_1 свідчить лише про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності взагалі не мала наміру проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим працівниками поліції щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що лікар-нарколог надав ОСОБА_1 замало часу для здачі біологічного середовища апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. На підставі наявних доказів, апеляційний суд визнає, що лікар-нарколог, який проводив медичний огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 визначив розумний строк, протягом якого водій повинен був виконати дії для реалізації положень Інструкції №1452/735 у частині збору біологічного середовища для лабораторного дослідження, більш того, вказана Інструкція не містить правового регулювання процедури медичного огляду у частині фіксування часу, необхідного для здачі біологічного середовища. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона захисту не надала будь-які докази про те, що ОСОБА_1 має захворювання, які перешкоджають йому чи можуть перешкоджати справити фізіологічну потребу.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що дії працівника медичного закладу охорони здоров`я відповідали положенням закону та були проведені з урахуванням медичної специфіки обстеження осіб на стан сп`яніння.
Недоцільними апеляційний суд визнає доводи апелянта про те, що поліцейські не роз`яснили права ОСОБА_1 при проходженні ним освідування у медичному закладі, при цьому у присутності двох свідків примушували відмовитись від такого огляду. Дослідивши кожен окремий доказ, який міститься у матеріалах справи на предмет належності, достовірності та достатності, апеляційний суд вважає, що у своїй сукупності вони підтверджують те, що дії працівників поліції відносно ОСОБА_1 від моменту зупинки автомобіля до моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». При цьому, суд апеляційної інстанції враховує також і те, що ОСОБА_1 їх не оскаржував та жодних заперечень щодо правомірності таких не висловлював.
Матеріалами справи безумовно підтверджується, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, жодних сумнівів у правильності та обґрунтованості висновків місцевого суду про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, у апеляційного суду не виникає.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Немеш І. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Немеш І.В., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван Стан