Провадження № 33/4808/109/22
Категорія ч. 1 ст. 184 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Майбороди Дениса Олександровича, що діє від свого імені як законний представник потерпілого - малолітнього потерпілого ОСОБА_1 , так й як представник (на підставі ордерів) законних представників потерпілих ОСОБА_2 (в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 (в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_4 ), розглянувши їх апеляційні скарги на постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.01.2022 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , яка не працює,

у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційних скаргах законні представники потерпілих:

- ОСОБА_6 та Бужбецька А.Р. просять скасувати постанову суду, матеріали провадження направити керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеси для організації проведення перевірки та прийняття відповідного рішення в порядку кримінального процесуального кодексу України відносно малолітнього ОСОБА_7

- ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, звільнити її від відповідальності за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 захисник Майборода Д.О. змінив вимоги апеляційної скарги й просив скасувати постанову суду, матеріали провадження направити керівнику Малиновської окружної прокуратури м.Одеси для організації проведення перевірки та прийняття відповідного рішення в порядку кримінального процесуального кодексу України відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх доводів апелянти посилаються на те, що їх дітям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , були заподіяні легкі тілесні ушкодження, внаслідок організованих дитиною ОСОБА_5 ОСОБА_7 бійок, тортур, знущань, принижень, насмішок, глузувань, погроз, насильства сексуального характеру протягом їх двохтижневого перебування в літньому таборі в с. Яблуневе Івано-Франківської області. Звертають увагу також на те, що дитина ОСОБА_5 ОСОБА_7 був співучасником багатьох насильницьких знущань над молодшими дітьми. Апелянти вважають, що суд неправильно застосував норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про те, що пред`явлене обвинувачення є неконкретизованим, а також щодо суб`єкту вчинення правопорушення в частині віку особи, що підлягає адміністративний відповідальності. Апелянти висловили свою незгоду й в частині рішення суду щодо відсутності ознак кримінальної відповідальності в діях неповнолітнього ОСОБА_7 для притягнення його батьків до відповідальності, що суперечить змісту суті правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а не за ч. 4 ст. 184 КУпАП. На думку апелянтів, оскільки матеріали провадження не містять жодних відомостей про те, що ОСОБА_7 виховується кимось іншим аніж батьками, тому саме ОСОБА_5 є особою, яка ухилялась від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини. На переконання апелянтів, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини по справі, й не прийняв до уваги той факт, що відносно інших неповнолітніх осіб, що разом групою знущались над їх дітьми, вже постановлені судові рішення, які набули чинності й мають преюдиціальне значення. Апелянти вважають, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В запереченнях на апеляційні скарги ОСОБА_5 просить постанову суду залишити в силі. Справу розглянути у її відсутність, у зв`язку із позитивним тестом на коронавірусну хворобу. Вважає, що апелянти надають недостовірні відомості, оскільки діти в таборі з`ясовували хто сильніший, й боксерський бій, що відбувався між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , її син сприйняв як жарт, й погодився бути рефері. Стверджує, що її син ОСОБА_7 нікого не обзивав з дітей нецензурною лайкою, не принижував, не знущався, не проявляв агресії до дітей, що були з ним в кімнаті. Долучає докази, що, на її думку, підтверджують її належне виховання дитини.

Постановою суду встановлено, що вина ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №749342 від 16.08.2021 року суті події таким чином як: «з 30.07.2021 року по 14.08.2021 року, знаходячись за адресою: Івано-Франківська область, с. Яблуневе, готель Шевільє Панорама, малолітній ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематично знущався з малолітнього ОСОБА_4 , 2011 року народження, ОСОБА_1 , 2010 року народження, ОСОБА_12 , 2012 року народження, а саме: плював, кидав капці, висловлювався нецензурною лайкою, підбурював до бійки, лоскотав, тим самим матір ОСОБА_13 - ОСОБА_5 - не в повному обсязі займається вихованням своєї дитини», з кваліфікацією дій останньої за ч. 1 ст. 184 КУпАП, не підтверджена наявними доказами, й суддя дійшов висновку про закриття провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду не з`явилась ОСОБА_5 , яку було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, й яка в запереченнях на апеляційні скарги просить судовий розгляд проводити у її відсутність, у зв`язку із позитивним тестом на коронавірусну хворобу.

В судове засідання з`явився захисник Майборода Д.О., що діє від свого імені як законний представник потерпілого - малолітнього потерпілого ОСОБА_1 , так й як представник (на підставі ордерів) законних представників потерпілих ОСОБА_2 (в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 (в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_4 ), якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП, який повідомив, що законним представникам відомо про час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, останні просили розгляд справи проводити у їх відсутність.

Згідно норм діючого законодавства кожний учасник судового процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 та законні представники потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, вважаю за можливе розглянути справи у їх відсутність, що повністю узгоджується з приписами ст. 268 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду:

- ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційних скарг, просив постанову суду скасувати, матеріали провадження направити керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеси для організації проведення перевірки та прийняття відповідного рішення в порядку кримінального процесуального кодексу України відносно ОСОБА_7 , оскільки відносно інших неповнолітніх осіб, що разом групою знущались над їх дітьми, вже постановлені судові рішення, які набули чинності й мають преюдиціальне значення.

Заслухавши доводи ОСОБА_6 , дослідивши надані суду матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах апеляційних вимог, доходжу висновку, що апеляційні скарги належить задовольнити частково, постанову суду - змінити, виходячи з наступного.

З пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №749342 від 16.08.2021 року з правовою кваліфікацією її дій за ч. 1 ст. 184 КУпАП, вбачається наступне: «з 30.07.2021 року по 14.08.2021 року, знаходячись за адресою: Івано-Франківська область, с. Яблуневе, готель Шевільє Панорама, малолітній ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематично знущався з малолітнього ОСОБА_4 , 2011 року народження, ОСОБА_1 , 2010 року народження, ОСОБА_12 , 2012 року народження, а саме: плював, кидав капці, висловлювався нецензурною лайкою, підбурював до бійки, лоскотав, тим самим матір малолітнього ОСОБА_13 - ОСОБА_5 не в повному обсязі займається вихованням своєї дитини» (а.п. 1).

Вважаю, що суд першої інстанції, встановлюючи фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином оцінив сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, та дійшов правильного висновку, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено які саме неправомірні діяння ОСОБА_5 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини.

Так, діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Проте, працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 знехтували вказаними вимогами закону, оскільки викладене ними формулювання у протоколі про адміністративне правопорушення є неконкретним, внаслідок того, що не містить в собі необхідні ознаки об`єктивної сторони, тобто не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП, про що правильно наголошено судом першої інстанції в судовому рішенні.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Отже, диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП є бланкетною, тобто для застосування якої, необхідно звертатись до інших нормативних актів про відповідальність батьків за виховання дітей (Закон України «Про освіту», стаття 55. Права та обов`язки батьків здобувачів освіти; Закон України «Про охорону дитинства», стаття 12. Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини; Сімейний кодекс України, стаття 150. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, тощо), а тому, обов`язковим є зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, й пунктів відповідних норм, оскільки відсутність конкретної вказівки на це, не дозволяє точно встановити об`єктивну сторону правопорушення та притягнути особу до адміністративної відповідальності.

Так, питання належного виховання дітей, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків передбачене Законом України «Про охорону дитинства», яким визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон також передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них, а тому неналежне виховання малолітнього це правопорушення батьків і, як наслідок, настання відповідальності.

Обов`язки батьків висвітлені в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягнені до різних видів юридичної відповідальності.

Отже, посадовою особою, що складає протокол, повинно ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

За відсутності відомостей щодо конкретних незаконних дій ОСОБА_5 у відповідності їх з діями, які викладені у диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП, неможливо перевірити доводи апелянтів щодо фактичних обставин вчиненого адміністративного правопорушення та встановити наявність або відсутність у діях останньої ознак інкримінованого їй правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ є актом обвинувачення, та повинен містити в собі суть адміністративного правопорушення з посиланням на відповідні нормативно-правові акти, тобто відповідати вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки невідповідність протоколу вказаним вимогам, свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому вст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Нечітке, незрозуміле обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, є порушенням права особи на захист.

Враховуючи наведені вищи приписи закону, погоджуюсь з висновками суду першої інстанції в тій частині, що матеріали справи не містять доказів неякісного виконання обов`язку ОСОБА_5 щодо виховання її сина ОСОБА_7 , а докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_5 викликають розумні сумніви.

Доходжу висновку, що наведені вище порушення закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є істотними і не могли бути усунуті ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду, що, в свою чергу, свідчить про законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Проте, досліджуючи наявні у справі докази та приймаючи рішення про закриття провадження по справі, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що в матеріалах справи містяться відомості, що вказують на наявність ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого зокрема ст.ст. 122, 153, 296 КК України.

В той час, як відповідно до приписів ч. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006 року, установивши при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення в діях особи ознаки злочину, суддя має закрити провадження і направити ці матеріали прокурору для вирішення питання про порушення кримінальної справи та організації її розслідування.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки необхідно доповнити резолютивну частину постанови посиланням на необхідність передачі матеріалів справи прокурору для організації проведення перевірки та прийняття відповідного рішення в порядку кримінального процесуального кодексу України.

Зі змісту доводів, що викладені апелянтами в апеляційних скаргах вбачається, що законними представниками потерпілих фактично стверджується, що малолітній ОСОБА_7 вчинив щодо їх малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дії, що на думку апелянтів, містять склад кримінально караного діяння, а тому вважаю за необхідне роз`яснити, що правова система володіє механізмами, за яких відбувається розмежування кримінальних злочинів і адміністративних проступків.

Так, за невиконання або неналежне виконання обов`язків по вихованню дітей батьки можуть бути притягнуті до різних видів юридичної відповідальності, зокрема до кримінальної, адміністративної та цивільно-правової.

Головною ознакою, за якою адміністративні правопорушення відрізняються від кримінальних злочинів, є менший ступінь суспільної небезпеки, й адміністративне правопорушення переростає у злочин, якщо адміністративний проступок набув ознак складу злочину.

З огляду на цю позицію, вирішити питання щодо відсутності або наявності в діях особи ознак кримінального правопорушення, можливо виключно у разі внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення (ст. 214 КПК України).

Слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення з огляду на їх зміст має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого приймає рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР, в даному конкретному випадку за фактом нанесення тілесних ушкоджень, й у разі відсутності або наявності в діях особи кримінального правопорушення приймає остаточне рішення.

Дійшовши висновку про необхідність направлення справи прокурору, вважаю, що таким є прокурор за місцем вчинення події за участю малолітніх та неповнолітніх дітей, що відбувалась за адресою: Івано-Франківська область, с. Яблуневе, готель Шевільє Панорама, тобто відповідний прокурор Івано-Франківської області, що узгоджується з вимогами КПК України.

Також звертаю увагу на порушення правил підсудності при розгляді справи в суді першої інстанції. Разом з тим, судове рішення ухвалено судом України та професійним суддею, тому цю обставину не вважаю такою, що є підставою для повернення справи для розгляду по суті Малиновським районним судом м. Одеси.

Крім того, при прийнятті рішення враховую, що по трьом іншим протоколам, складеним в результаті цієї події щодо батьків інших учасників, Малиновський районний суд м. Одеси та Одеський апеляційний суд ухвалили аналогічні рішення про необхідність перевірки обставин цієї події в межах КК України та КПК України.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, постанову судді належить змінити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги законного представника потерпілого ОСОБА_6 , що діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , що діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_1 , законного представника потерпілого ОСОБА_3 , що діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.01.2022 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, змінити.

Доповнити резолютивну частину посиланням на необхідність передачі матеріалів справи прокурору.

Викласти резолютивну частину в наступній редакції:

«Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_5 направити керівнику Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської обласної прокуратури для організації проведення перевірки та прийняття відповідного рішення в порядку кримінального процесуального кодексу України щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло