Справа № 753/3737/22 Головуючий в суді І інстанції - Заставенко М.О.
Провадження №33/824/1591/2022 Головуючий - Олійник В.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Олійник В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 496 грн 20 коп.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 22.02.2022 року близько 20 годин 30 хвилин, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася нецензурною лексикою, кидалася в бійку, не давала пройти на кухню, по відношенню до своєї свекрухи ОСОБА_2 , чим завдала шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Скаргу обґрунтовує тим, що судовий розгляд даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції відбувся без додержанням вказаних норм законодавства, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є необгрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Вказує, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що при складанні протоколу можливість настання чи настання психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_2 , не була встановлена.

Відтак, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілій не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Вважає, що у даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та її свекрухою ОСОБА_2 відсутня, мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством, у розумінні норм Закону.

Тож, у даному випадку, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, позаяк, у останньої був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, у той час, як у цій ситуації мав місце саме конфлікт.

Звертає увагу, що будь-які докази про наявність у діях ОСОБА_1 умислу у застосуванні психологічного насильства, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції не вправі був визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст.251 КУпАП щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд був позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

При цьому, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності звертає увагу, що пояснення ОСОБА_2 хоча й містять у собі посилання на завдання шкоди її психічною здоров`ю, однак, в чому саме полягала така шкоди, зокрема, є незрозумілим.

Тобто, що саме змусило ОСОБА_2 побоюватись за свою безпеку, який саме прояв мала її емоційна невпевненість чи нестабільність.

Тобто, суд першої інстанції не встановив наявності у ОСОБА_1 умислу на вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_2 .

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суддею було допущено спрощений підхід до судового розгляду, проігноровано права особи, яку притягують до відповідальності, а також, вжито всіх заходів для швидкого, але упередженого розгляду справи.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі.

Дослідивши матеріали справи, вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, підстави для її скасування - відсутні, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають до з`ясування питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з нормами КУпАПвсебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалив постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими, що підтверджується дослідженими доказами та ґрунтується на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №454641 від 22 лютого 2022 року ОСОБА_2 22.02.2022 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася нецензурною лексикою, кидалася в бійку, не давала пройти на кухню, по відношенню до своєї свекрухи ОСОБА_2 , чим завдала шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до статті 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі - умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою даної статті карається накладенням штрафу від 10 до 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 30 до 40 годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Дана категорія справ про адміністративні правопорушення є підвідомчою судам загальної юрисдикції (районні, міські, міськрайонні, районні у містах суди).

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в: умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений; неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення термінового заборонного припису.

Закон розрізняє такі види насильства:

Фізичне насильство є формою домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пихологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Суб'єкт загальний - фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

Особливий - особа, на яку вже було накладено адміністративне стягнення за вчинення аналогічного правопорушення - частина друга цієї статті).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 454641 від 22 лютого 2021 року, заявою свекрухи ОСОБА_2 щодо вчинення її невісткою відносно неї психологічного насильства, поясненням ОСОБА_3 щодо вчинення його дружиною сварки та провокування бійки.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Протокол підписаний особою, яка його склала.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини визначають наявність в діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Частиною 2 статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Вид адміністративного стягнення ОСОБА_2 суддею призначений з урахуванням вимог ст.33 КУпАП, в межах строку передбаченого ст.38 КУпАП, та в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.

Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.І. Олійник