Справа № 351/463/22
Провадження № 33/4808/349/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Чопея М.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Чопея М.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , не працюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2021 року о 18:30 год. в с. Кулачківці, по вул. Січових Стрільців, Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Delta», номерний знак " НОМЕР_2 ", та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Чопей М.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду, вважає, що постанова суду винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин події, ухвалена з порушенням вимог матеріального та процесуального закону, висновок суду про вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передчасний та невмотивований, тому підлягає скасуванню з закриттям адміністративної справи.

Апелянт заперечує наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину, оскільки останній не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння: Вказує, що ОСОБА_1 розмовляв з працівниками поліції нормально, його мова була рівна і без будь-яких порушень, у нього не тремтіли руки і не було запаху алкоголю з порожнини рота. Стверджує, що між водієм ОСОБА_1 та працівниками поліції виникли певні суперечності з приводу того, що останні неправильно зупинили його транспортний засіб, виїхавши на зустрічну смугу руху службовим автомобілем. Вважає, що з цих підстав поліцейські відреагували неадекватно і наказали сідати в поліцейську машину, де ОСОБА_1 , не бажаючи загострювати ситуацію, слово в слово повторив те, що від нього вимагали працівники поліції. Наголошує, що його прохання забезпечити йому правову допомогу поліцейські проігнорували, чим позбавили ОСОБА_1 права на захист, не пояснили останньому наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не роз`яснили його права. Стверджує, що газоаналізатора "Alkotes 6810" у патрульних поліцейських не було, а долучене відео з їх нагрудної камери не містить фактичних обставин спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, оскільки запис не вівся безперервно. Вважає, що зафіксована нагрудними камерами поліцейських відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за відсутності свідків не може бути належним та допустимим доказом у справі, як і рапорти працівників поліції. Зі слів апелянта протокол на місці зупинки транспортного засобу поліцейські не складали, не пропонували його підписати чи отримати копію, а сам протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням вимог закону. Стверджує, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення відповідає лише змісту протоколу і аж ніяк не відповідає фактичним обставинам справи.

Просив скасувати постанову суду та закрити провадження по справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги щодо нього, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Чопея М.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що апелянт ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження за його апеляційною скаргою в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат Чопей М.М. повністю підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту не заперечує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, то в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити в повному обсязі доводи апеляційної скарги.

Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), а також про недотримання працівником поліції процедури притягнення до адміністративної відповідальності, невідповідність записів у протоколі про адміністративне правопорушення (не долучено відеофіксації нагрудних камер в присутності свідків), а відтак на неналежність та недопустимість, як доказів, складеного протоколу, рапортів та долучених відеозаписів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Коломийський міськрайонний суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами, яким надано належну правову оцінку, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 459841 від 23.10.2021 року (а.с. 1), згідно якого ОСОБА_1 23.10.2021 о 18 год. 30 хв. в с. Кулачківці по вул. Січових Стрільців Коломийського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом «Delta», номерний знак " НОМЕР_2 " з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук) та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, тобто ухилився від огляду, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. Від дачі пояснень, підпису протоколу, ознайомлення з його змістом та отримання його копії ОСОБА_1 відмовився; даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), з якого вбачається, що огляд водія ОСОБА_1 необхідно було провести у зв`язку з виявленими у останнього ознак алкогольного сп`яніння: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук; даними Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатора «Alkotes 6810», чинного до 01.07.2022 (а.с. 4); даними рапортів інспектора СРПП Коломийської РВП сержанта поліції та поліцейського офіцера громади Коломийської РВП капітана поліції від 23.10.2021 (а.с. 5, 6), згідно яких відповідно до п. 2.3. г ПДР України транспортний засіб мопед «Delta», номерний знак НОМЕР_2 , було зупинено, оскільки водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом без шолома, а як встановлено в ході перевірки, з явними ознаками алкогольного сп`яніння. На вимогу пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора та проїхати до КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міськради водій відмовився; даними оглянутих відеозаписів, долучених до матеріалів справи (а.с. 8, DVD-R 4.7 GB/120min/16Х), здійснених на нагрудні бодікамери поліцейських (далі відеозапис), на яких зафіксовано фактичні обставини, в т.ч. і факт зупинки транспортного засобу, і недвозначну відмову ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в спеціалізованому медичному закладі; а також іншими матеріалами в їх сукупності, які за змістом узгоджуються між собою.

Вищевказані докази разом із відеозаписами із нагрудних бодікамер поліцейських були досліджені в суді апеляційної інстанції повторно у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції дійшов тотожного висновку суду першої інстанції стосовно того, що відеозаписи є вичерпно інформативними, носять безсторонній характер, позбавлені упередження та суб`єктивного ставлення, а відтак надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку всіх учасників, зафіксованих на відео.

Відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, на законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу алкотестера «Драгер 6810» на місці зупинки транспортного засобу та в КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міськради, а отже є належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Сукупність досліджених судом доказів, в тому числі і даних відеозаписів, свідчить про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, він намагався своїми діями ускладнити працівникам поліції виконання покладених на них обов`язків, зокрема: відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, від надання пояснень з приводу висунутого йому обвинувачення, відмовився знайомитись зі змістом протоколу щодо нього та отримувати копію (а.с. 1).

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість скористатись своїми процесуальними правами та розпорядитись процесуальними обов`язками з метою захисту своїх інтересів, зокрема: прийняти рішення щодо згоди/відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі; ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення, надати письмові пояснення та заперечення щодо висунутого обвинувачення та дій працівників поліції; отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення, тощо.

В матеріалах провадження відсутні будь-які письмові скарги водія ОСОБА_1 з приводу неправомірності дій працівників поліції, перевищення ними службових повноважень, чи процедури притягнення до адміністративної відповідальності, в тому числі і до управління патрульної поліції.

Апеляційний суд не бере до уваги письмову заяву ОСОБА_1 від 31.01.2022 (а.с. 37), в якій останній стверджує, що винним себе в управлінні скутером в нетверезому стані не визнає, оскільки, згідно даних матеріалів адміністративної справи, в тому числі і протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що, відмовляючись на законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта з приводу того, що зафіксована нагрудними камерами поліцейських відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки зафіксована за відсутності свідків, з огляду на таке.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX зі змінами, за якими ч. 2 ст. 266 КУпАП викладена у новій редакції, передбачено, що огляд проводиться у присутності двох свідків в разі неможливості застосування поліцейським під час проведення такого огляду технічних засобів відеозапису.

За приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Відтак працівники поліції правомірно на законних підставах не залучали свідків, оскільки патрульними поліцейськими велась відеофіксація на нагрудні бодікамери. Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, тому доводи апелянта з приводу неналежності та недопустимості долучених відеозаписів (а.с. 8) як доказів є необґрунтованими.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 щодо невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення з огляду на недотримання працівниками поліції процедури притягнення до адміністративної відповідальності, з огляду на невідповідність записів у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

При оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів провадження, 23.10.2021 о 18:30 год. в с. Кулачківці по вул. Січових Стрільців Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Delta», номерний знак " НОМЕР_2 ". Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та проїхати в спеціалізований медичний заклад (передбаченого Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008) ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За змістом пунктів 2, 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008, огляду підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським було дотримано норми вказаної Інструкції, були наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Так, з оглянутого відеофайлу JYPC3034, що міститься на долученому до матеріалів провадження відеодиску (а.с. 8), вбачається, що водій ОСОБА_1 на запитання поліцейського, чи вживав він щось з алкоголю, відповів , що везе спиртні напої та вказав на пакунок, розміщений перед ним на мопеді. Працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події та в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 однозначно і ствердно відмовився від проходження такого огляду, про що свідчать дані відеозаписів (а.с. 8), Акту огляду (а.с. 2), і Направлення на огляд (а.с. 3).

Відтак вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності дій патрульних поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Перевіряючи доводи сторони захисту на те, що суд першої інстанції неправильно послався на рапорти працівників поліції, апеляційний суд враховує, що за своїм правовим змістом рапорт працівника поліції є службовим документом в якому поліцейський інформує своє керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, неможливість врахування рапортів працівників поліції в якості доказу не впливає на правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки повністю підтверджується сукупністю інших доказів по справі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості на отримання ефективної правової допомоги, оскільки зі змісту відеозапису вбачається, що це не відповідає дійсності і правопорушник не заявляв про відповідну вимогу.

В той же час, апеляційний суд звертає увагу на те, що право на захисника, яке передбачено ст.268 КУпАП виникає у особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, тільки після складання стосовно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що водій транспортного засобу не має права вимагати участі адвоката під час проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки за своїм правовим змістом проведення такого огляду є виконанням обов`язків водія відповідно до Правил дорожнього руху України.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою поліцейським офіцером громади Коломийського РВП капітаном поліції Годжуром В.Б., містить всі необхідні реквізити та дані. Від підпису, надання пояснень та отримання копії протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився.

Факт відмови водія від проходження огляду встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Коломийському міськрайонному суді, однак від підпису протоколу, дачі пояснень, ознайомлення з його змістом та отриманням копії ОСОБА_1 відмовився, розпорядившись відповідним правом на власний розсуд.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом (мопедом без шолому та посвідчення водія відповідної категорії) з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння як на місці ДТП, так і в медзакладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення є правильними та обґрунтованими, а постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта ОСОБА_1 про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Чопея М.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв