Ряд. 325 справа № 631/26/22
провадження № 3/631/38/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т.М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (місто Харків)відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області від Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (місто Харків)для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 64810046 від 14 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 було вчиненоадміністративнеправопорушення, а саме у боржника наявна заборгованість по аліментах перед стягувачем, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців та станом на 14 січня 2022 року становить 41 858 гривень 05 копійок.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судові засідання ОСОБА_1 не з`являвся, хоча про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до приписів статті 277-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про причини своєї неявки суд не повідомив, судові повістки про виклик були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» «повернення за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою».

З цього приводу суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Таким чином, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки затягування розгляду справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Тим більше, що положення статті 268 Кодексу України про адміністративні не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення за частиною 1 статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

За диспозицією частини 1 статті 183-1 Кодексу Украни про адміністративні правопорушення відповідальність настає за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 64810046, складеного 14 січня 2022 року державним виконавцем Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (місто Харків) Карбань А.О.,у ОСОБА_1 наявна заборгованість по аліментах перед стягувачем, ОСОБА_2 , сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців та станом на 14 січня 2022 року становить 41 858 гривень 05 копійок.

Разом із тим, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення № 64810046 від 14 січня 2022 року та матеріалах справи в цілому, відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_1 копії даного протоколу. В протоколі про адміністративне правопорушення мається запис, що копія протоколу направлено поштою 26 листопада 2021 року за вихідним № 25024, хоча сам протокол складено посадовою особою 14 січня 2022 року. Отже підтвердження того, що вищевказаний протокол направлявся на адресу проживання ОСОБА_1 та підтвердження про його отримання останнім матеріали справи не містять.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник, ОСОБА_1 , взагалі ознайомлений з розрахунком заборгованості, складеним 14 січня 2022 року старшим державним виконавцем Нововодолазького відділу державної виконавчої служби Харківського району Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (місто Харків) Карбань А.О.

З цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу, що згідно частиною 3 статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також висловити мотиви свого відмовлення від його підписання.

Проте, матеріали адміністративної справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Окрім того, не має даних, що свідчать про запрошення його для складання протоколу про адміністративне правопорушення. В порушення частини 4 статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, останньому не були роз`ясненні його права відповідно до положень статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що в свою чергу, є порушенням його права на захист.

Також суддя вважає за необхідне звернути увагу, що наявні в матеріалах справи копії листів, що направлялись на адресу ОСОБА_1 та були повернуті до Нововодолазького відділу державної виконавчої служби Харківського району Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (місто Харків) з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою» (дата повернення 04 січня 2022 року) можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 належним чином не повідомлений про те, що є відкрите виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів.

Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Як убачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції (пункт 55 рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепко проти України» (заява № 61406/00); пункти 21 та 22 рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03).

Також суд приймає до уваги, що 27 червня 2022 року за вхідним № 1533/22-вх. на адресу суду надійшов лист від Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (місто Харків) відповідно до якого старший державний виконавець А. Карбань просить суд повернути адміністративний матеріал пропритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з офіційним працевлаштування боржника та здійснення відрахувань аліментів на користь стягувача.

Виходячи з вимог статті 62 Конституції України притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Так, стаття 62 Основного Закону України, в якій йдеться про презумпцію невинуватості представляє собою певну конституційну конструкцію, яка є узагальненим виразом гарантій прав особи.Зазначена презумпція є джерелом гарантій для особи, яка притягується до відповідальності.

У відповідності до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на наведене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості,беручи до уваги лист Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (місто Харків) про повернення адміністративного матеріалу, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід закрити відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 23, частиною 1 статті 183-1, статтею 245, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду, з урахуванням розпорядження голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т. М. Трояновська