КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1048/2022 Постанова винесена суддею Омельян І.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю захисника Юровського А.Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника Юровського А.Г. на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 18 вересня 2021 року о 20 год. 30 хв. на парковці вул. Труханівська в м. Києві ОСОБА_1 передав керування транспортного засобу «VolkswagenGolf», номерний знак НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , який керував даним транспортним засобом на парковці вул. Труханівська в м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, про що було складено протокол серії ААБ № 203797 на водія ОСОБА_2 , який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 (г) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Юровський А.Г., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, просить її скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП, не відповідає дійсності, оскільки не відповідає дійсності та обставина, що ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом водію ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, в поясненнях у протоколі ОСОБА_1 зазначив, що він дійсно передав керування транспортним засобом ОСОБА_2 , однак останній на час передачі йому керування транспортного засобу не був п`яний.

Крім того, ОСОБА_1 інкримінується порушення вимоги п. 2.9 «г» ПДР, відповідно до якого водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані, а відповідно до протоколу, який складений відносно водія ОСОБА_2 , йому інкримінується порушення вимоги п. 2.5 ПДР, а саме «водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння, так як зі змісту складеного щодо нього протоколу та постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР, тобто саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а отже, судом не встановлено факту перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Натомість у діях ОСОБА_1 відсутні порушення п. 2.9 ПДР, оскільки він не може відповідати за дії ОСОБА_2 , які полягали у відмові від проходження огляду, і передача права керування особі, яка відмовилася від проходження медичного огляду не становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Проте, судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що чинним законодавством не передбачено відповідальності за передачу керування транспортним засобом особі, яка в подальшому відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, окрім зазначення ОСОБА_1 тієї обставини, що при передачі права керування транспортним засобом ОСОБА_2 останній не знаходився в стані алкогольного сп`яніння, і матеріали провадження не містять документів на спростування зазначених слів ОСОБА_1 .

Також не відповідають дійсності і висновки суду першої інстанції, що з матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується дослідженими у справі доказами, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає положенням ст. 256 КУпАП, а саме є незрозумілим суть правопорушення, яке вчинено ОСОБА_1 , а також нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення. Направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння не може підтверджувати винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол складений за передачу права керування іншій особі, яка відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння, а ОСОБА_1 працівниками поліції і не інкримінувалися ні склад адміністративного правопорушення «перебування в громадському місці в стані алкогольного сп`яніння», ні «керування у стані алкогольного сп`яніння». Щодо пояснень свідків, то вони відсутні, а наявні лише підписи зазначених осіб. Інші матеріали, які надійшли до суду в сукупності, також не підтверджують наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Крім того, зазначає, що для настання відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за передачу керування особі, що перебуває у стані сп`яніння, необхідною є наявність таких обставин, як: особа, якій передано керування автомобілем, перебуває у стані сп`яніння та власнику автомобіля (особі у віданні якої перебуває автомобіль) достовірно відомо, що він передає керування особі, яка перебуває у стані сп`яніння.

Проте судом першої інстанції невірно встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, оскільки матеріали провадження не містять доказів, що, передаючи керування власним транспортним засобом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було достовірно відомо про його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому чинним законодавством України не передбачено відповідальності за передачу керування транспортним засобом особі, яка в подальшому відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Однак, судом першої інстанції не надано зазначеним обставинам належної оцінки та прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції помилково не звернув уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необхідності притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Також апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що останній день оскарження рішення місцевого суду становить 05.02.2022 року (субота), тобто вихідний день, тому останнім днем оскарження слід вважати перший, після вихідного, робочий день - 07.02.2022 року (понеділок), і саме цього дня він і зареєстрував апеляційну скаргу в канцелярії місцевого суду.

Зважаючи на те, що оскаржувана постанова винесена судом 26 січня 2022 року та останнім днем подачі апеляційної скарги є 05 лютого 2022 року, який припадає на вихідний день (суботу), а апеляційна скарга захисником Юровським А.Г. подана до місцевого суду 07 лютого 2022 року, тобто протягом строку на апеляційне оскарження, то суд не вбачає підстав для вирішення питання поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження судового рішення, як про те ставиться питання в його апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Юровського А.Г. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду не дотримався, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи,приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 (г) ПДР України, суддя місцевого суду послався лише на протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 передав керування свого транспортного засобу водію ОСОБА_2 , який керував даним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, про що було складено протокол на водія ОСОБА_2 , який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків; направленням на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції; письмові пояснення свідків та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, але належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не дав їм належної оцінки, що призвело до неповноти з`ясування фактичних обставин справи.

Між тим, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 2.9 (г) ПДР України, яким передбачена відповідальність за передачу керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена в тому числі відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями), відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 130 КУпАП), настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.

Так, за поясненнями ОСОБА_1 , наданими ним у судовому засіданні суду першої інстанції, у день події він разом зі своїм товаришем ОСОБА_2 рибалили на Трухановому острові, потім товариш попросив у нього автомобіль щоб потренуватися водити на парковці, на що він погодився, але під час передачі ОСОБА_2 права керування транспортного засобу, останній не вживав алкогольні напої, при цьому, йому не було відомо про те, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно даних, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та ОСОБА_1 , вбачається, що у своїх поясненнях ОСОБА_1 вказав «передав і не знав, що був п`яний».

Такі пояснення ОСОБА_1 цілком узгоджуються і з відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, на якому зафіксовано факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, так як він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, передав право керування автомобілем особі, яка не має посвідчення водія, а також факт такої ж пропозиції ОСОБА_2 - у зв`язку з підозрою про керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, та їх відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, з якого вбачається, що, коли працівники поліції у присутності свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, останнійвідмовився від проходження будь-якого огляду, вказавши, що він не перебував за кермом автомобіля, а лише передав право керування автомобілем своєму товаришу ОСОБА_2 , при цьому він не знав, що той вживав алкоголь. Також працівники поліції у присутності свідків запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на приладі «Драгер», але він відмовився, зазначивши, що він сів за кермо автомобіля, щоб попрактикуватися у керуванні, так як збирається здавати на водійські права, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на кожного з них, було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вбачається, що 18.09.2021 року по вул. Труханівська (острів Труханів) в м. Києві, вони були запрошені співробітниками патрульної поліції в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП як відносно водія ОСОБА_1 , так і водія ОСОБА_2 , які у їх присутності відмовилися, у встановленому Законом порядку, пройти огляд для визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я.

Проте, жодних даних, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, саме 18.09.2021 року, тобто в день коли ОСОБА_1 передав йому право керування автомобілем, чи про те, що ОСОБА_2 повідомляв ОСОБА_1 про те, що напередодні вживав алкогольні напої, у матеріалах справи не має.

Крім того, як вбачається з наявного у матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 203797, складеного щодо ОСОБА_2 за порушення пункту 2.5 ПДР України, та наданого як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР, тобто за відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, ні дана постанова суду, ні інші наявні у справі докази не підтверджують факту перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог закону, об`єктивна сторона правопорушення, що полягає у передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у даному випадку повинна складатись з того, що особа, яка передає керування транспортним засобом, повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані сп`яніння.

При цьому, чинним законодавством не передбачено відповідальності за передачу керування транспортним засобом особі, яка в подальшому відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, дані у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, адже не підтверджуються дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, що дає підстави витлумачити всі сумніви на користь ОСОБА_1 та відкинути їх.

За таких обставин, оскільки достатні докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення відсутні, апеляційна скарга захисника Юровського А.Г. підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Юровського А.Г. задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., - скасувати, а провадження у справі закритиза відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.