ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2022 Справа №607/11193/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович,

розглянувши в залі суду в місті Тернополі матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №280062 від 18 серпня 2022 року, 17 серпня 2022 року о 06 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме словесно погрожував їй фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив обставини викладені у протоколі. Вказав, що психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_2 не вчиняв. Між ними дійсно виник конфлікт на побутовому рівні через відсутність взаєморозуміння щодо приготування їжі для дітей. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , встановлено наступні обставини.

Частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративна правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 інкримінують вчинення правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, що він 17 серпня 2022 року о 06 год. 30 хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме словесно погрожував їй фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

Для вирішення питання про те, чи мало місце вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №280062 від 18 серпня 2022 року;

- письмову заяву ОСОБА_2 від 17 серпня 2022 року;

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 17 серпня 2022 року;

- CD-диск із аудіофайлами;

- рапорт помічника чергового Відділе поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Прокопик Х.В. від 17 серпня 2022 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив обставини викладені у протоколі, вказав, що не вчиняв домашнього насильства відносного своєї дружини ОСОБА_2 . Між ними дійсно виник конфлікт на побутовому рівні, оскільки його дружина не хотіла приготувати їжу для їх дітей.

Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надав письмові пояснення, згідно з якими 16 серпня 2022 року ввечері він прийшов додому, де виявив, що їх діти голодні та попросив дружину приготувати їсти. Дружину ОСОБА_2 він не чіпав, не погрожував їй та ніколи не вчиняв подібних дій.

Долучені до матеріалів справи письмова заява та пояснення ОСОБА_2 від 17 серпня 2022 року не спростовують пояснень ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, щодо виникнення між ними побутового конфлікту та частково спростовуються поясненнями ОСОБА_1 наданими в судовому засіданні.

Щодо наданого, як доказ рапорту помічника чергового Відділе поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Прокопик Х.В. від 17 серпня 2022 року, суддя не може вважати останній належним доказом, оскільки рапорт - це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції.

Суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи на CD-диску аудіофайлами, оскільки останні не підтверджують обставин викладених у протоколі, зокрема суд не може встановити дати їх здійснення та однозначно ідентифікувати голоси осіб. Більше того, на вказаних аудіофайлах на зафіксовано факту вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру.

Долучена до матеріалів справи копія термінового заборонного припису не підлягає ідентифікації та прочитанню.

Будь-які інші докази, які б підтверджували обставини викладені у протоколі в матеріалах справи відсутні.

Вважаю, що наданими доказами не підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_2 .

На підставі досліджених доказів та пояснень ОСОБА_1 наданих в судовому засіданні судом встановлено, що 17 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 виник конфлікт та сварка на ґрунті раптово виниклої конфліктної ситуації між ними щодо приготування їжі для дітей.

Разом з тим, на думку судді, надані докази не свідчать про те, що дії та умисел ОСОБА_1 були спрямовані саме на вчинення домашнього насильства, а саме, для того, щоб завдати потерпілій особі шкоди її психічному здоров`ю.

Тому, на переконання судді не вдалося спростувати пояснення ОСОБА_1 про те, що він не вчиняв домашнього насильства у діях, які полягали у погрозах фізичної розправи та вчинення психологічного тиску, а тому обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджені «поза розумним сумнівом».

Об`єктивних доказів винуватості крім суперечливих пояснень ОСОБА_2 та її заяви, працівники поліції не зафіксували, та на розгляд судді не надали.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, вважаю, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, доходжу висновку про недоведеність за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому справу щодо нього слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 173-2, 247, 251, 254, 256, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

CуддяВ. М. Позняк