Справа № 152/304/22
Провадження № 33/801/466/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника ОСОБА_1 - адвоката Лиська Василя Петровича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 травня 2022 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортним засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496,20 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В скарзі зазначає, що коли до нього підійшли працівники поліції він мотоциклом не керував і ним не їхав, а сидів і відпочивав на ньому. Знаходження особи в нетверезому стані за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху, не є доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Протокол складено 05 квітня 2022 року, тоді як відеозапис датований 15 лютим 2008 року, і він не є безперервним. У протоколі не зазначено, що до нього додається диск.

У судове засідання, призначене на 24 червня 2022 року ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність.

Враховуючи, що в судове засідання з`явився адвокат ЛиськоВ.П., який захищає інтереси ОСОБА_1 під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Лиська В.П., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №099642, складеного інспектором СРПП ВП 2 Жмеринського РВП старшим лейтенантом поліції Вишневським С.А., 05.04.2020 о 02 год. 00 хв. в с. Довжок по вул. Шевченка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Spark, д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожними рота, невиразна мова, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера та проведення такого огляду у медичному закладі водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, однак, такий висновок суду першої інстанції зроблений за неповного з`ясування обставин даної справи.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 наголошував на тому, що працівники поліції його не зупиняли і транспортним засобом він не керував. Зокрема зазначив, що працівники поліції зупинилися під час того, як він сидів на мотоциклі із вимкненим двигуном, транспортний засіб в русі не перебував.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності такої ознаки цього адміністративного правопорушення, як керування транспортним засобом.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом у справі, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на уповноважених осіб, визначених ст. 255 КУпАП.

У даному випадку в протоколі працівник поліції вказав, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, однак, до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження цього не приєднав.

З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції не вбачається факт руху транспортного засобу, а отже і факт зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 та факт керування останнім транспортним засобом, а та обставина, що він «зійшов з водійського сидіння мотоцикла на землю», як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній постанові, не підтверджує факту керування ним. Крім того, мотоцикл знаходився в нерухомому стані з краю проїзної частини і на відео не чути, щоб він був із увімкненим двигуном.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 05.04.2022 о 02 год. по вул. Шевченка в с. Довжок штовхав та котив мотоцикл, тобто буксирував, що також є керуванням транспортним засобом в розумінні постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Однак, згідно Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, буксирування - це переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, яке не належить до експлуатації автопоїздів (транспортних составів) на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування.

Тобто, не можна говорити, що штовхаючи мотоцикл ОСОБА_1 здійснював буксирування.

Апеляційний суд звертає увагу на той факт, що на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про наявність свідка.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказаний свідок ОСОБА_2 і мабуть це той свідок, про якого вказав поліцейський.

Однак, з невідомих причин поліцейський не відібрав письмові пояснення у цього свідка по факту правопорушення.

У подальшому цей свідок через його призов до лав Збройних сил України не був допитаний в судовому засіданні.

Крім цього, апеляційний суд бере до уваги факт заперечення ОСОБА_1 керування транспортним засобом, що відображено на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції «я не керував», і цей факт не був спростований працівником поліції, який зобов`язаний був це зробити відповідно до вимог ст. 255 КУпАП.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом»,

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь (ст.62 Конституції України).

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Встановивши вказані вище обставини та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що матеріали даної справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому заслуговують на увагу.

Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви тлумачяться на користь обвинуваченої особи (ст.62 Конституції України), виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній елемент об`єктивної сторони правопорушення керування транспортним засобом, що є необхідним для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про закриття провадження у справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 травня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало