Провадження №3/463/112/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши матеріали об`єднаної справи про адміністративні правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

за ч.2 ст.44-3 ч.1 ст.175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №154244 від 11 грудня 2021 року ОСОБА_1 : «11.12.2021 о 08 год.15хв. м.Львів вул. Романчука,18, гр. ОСОБА_1 курив електронну сигарету у громадському місці, а саме у відділку поліції ЛРУП ГУНП №1 у Львівській області де відповідно до п.5 ст.13 ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення» куріння заборонено», чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.175-1 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушеня серії АА258997 від 11 грудня 2021 року ОСОБА_1 : «11.12.2021 о 08год.20хв. за адресою м.Львів, вул. Романчука,18, знаходився у громадському місці, а саме ЛРУП №1 без одітих засобів індивідуального захисту, захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно», чим вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.44-1 КУпАП.

ОСОБА_1 як особа яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. З врахуванням практики ЄСПЛ, згідно якої сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 41 рішення від 03.04.2008 в справі «Пономарьов проти України»), а також враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП вважаю можливим розглянути справу без його участі.

Захсиник ОСОБА_1 адвокат Маляр С.А. в своїх заявах про відкладення розгляду справи вказав, що на момент складання протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , останній був неповнолітнім, однак при складанні протоколів про адміністративне правопорушення не було залучено його батьків, представника органу опіки, педагога та орган надання безоплатної вторинної допомоги, що є порушенням його права на захист. Крім того, вважає, що ОСОБА_1 не вчиняв інкримінованих йому адміністративних правопорушень, в його діях відсутній склад даних адміністративних правопорушень, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП докази встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, особа, стосовно якої складався зазначений протокол, на час його складання була неповнолітньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника в незалежності від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Однак, уповноважена особа не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушень, вчинення яких йому ставиться у вину, хоча в цьому випадку зобов`язана була такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Також з матеріалів про адміністративне правопорушення слідує, що поліцейський, який складав протоколи про адміністративні правопорушення взагалі не ознайомлював неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст. 270 КУпАП.

Наведені обставини вказують на порушення прав ОСОБА_1 на захист та роблять недопустимими докази у справі.

Таким чином, приходжу до висновку, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протоколи про адміністративні правопорушення, які є основними процесуальними документами, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимими доказами, що з урахуванням концепції «плодів отруєного дерева» тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішеннях від 30 травня 2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20 вересня 2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.44-3 ч.1 ст.175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.44-2,175-1, 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.44-2, ч.1 ст.175 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С. І.