Справа №: 307/3332/21
Провадження № 3/307/1424/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Коструба В.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , непрацюючої,

встановила:

ОСОБА_1 19 вересня 2021 року о 03 год. 00 хв. на вул. Київська у м. Тячів Закарпатської області, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , порушила пункт 2.5 Правил дорожнього руху, а саме, керуючи вказаним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці на вимогу працівника поліції відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 винуватою себе не визнала.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Коструб В.В. посилався на те, що працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, які могли би бути підставою для зупинки її транспортного засобу і ця обставина свідчить про незаконність всіх інших доказів, зібраних працівниками поліції. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Дослідивши матеріали справи, слід дійти висновку про закриття вказаної справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення керуючись таким.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 2.5. чинних Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедура проведення, проходження та направлення водіїв транспортних засобів на огляд, зокрема щодо стану алкогольного сп`яніння визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008р. № 1103.

Згідно п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі наведених правових норм, оцінюючи вказаний протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, які надані під час розгляду справи, та інші докази встановлено наступне.

Із протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 19 вересня 2021 року о 03 год. 00 хв. на вул. Київська у м. Тячів Закарпатської області, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , порушила пункт 2.5 Правил дорожнього руху, а саме, керуючи вказаним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці на вимогу працівника поліції відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння від підписання протоколу та надання будь-яких пояснень ОСОБА_1 відмовилася (а. с. 1).

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що підставою для зупинки вказаного транспортного засобу стало те, що водій порушила п. 9.2. «б», а саме не включила покажчик повороту. Під час зупинки ОСОБА_1 з порожнини рота було чути запах алкоголю, через що їй запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та проїхати до лікарні, на що вона відмовилася.

Свідок ОСОБА_3 показав, що він того дня перебував на чергуванні разом із напарником і в той час побачили на узбіччі по вул. Шапошнікова припаркований автомобіль. Після чого вказаний автомобіль вони побачили як він виїхав із вулиці Листопада у бік лікарні, де здійснив поворот, не включивши відповідного покажчика. Під час зупинки пасажир вказаного автомобіля поводив себе неадекватно, через що вони викликали ще інший наряд, який чергував.

Свідок ОСОБА_4 показав, що, він перебував в іншому наряді зі своїм напарником. Тоді йому зателефонував ОСОБА_2 і пояснив, що у них конфліктна ситуація, після чого вони поїхали до них. Пасажир вказаного транспортного засобу поводив себе неадекватно, а водійці було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що вона відмовилася.

Судом враховується те, що наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вимагає доведеності фактів керування транспортним засобом та перебування особи в стані алкогольного сп`яніння або відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, відсутність жодних доказів керування особою транспортним засобом виключає можливість її притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в іншому випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення водія, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Відтак, суд критично оцінює пояснення ОСОБА_2 щодо підстав зупинки вказаного транспортного засобу, оскільки до матеріалів не долучено жодних доказів про те, що ОСОБА_1 порушила ПДР, що стало підставою для її зупинки, доказів того, що її притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а саме неподання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

До протоколу, як доказ, долучено лише рапорт працівника поліції про те, що за порушення п. п. 9.2. «б» по вул. Київській у м. Тячеві був зупинений транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , у якої були наявні ознаки алкогольного сп`яніння ( а. с 2).

Однак, суд критично оцінює вказаний рапорт, оскільки такий не може бути визнаний доказом підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, так як рапорт є внутрішнім документом та не може слугувати доказом у справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, складається у вільній формі, тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, у зв`язку із чим, не може бути доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Також, згідно ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Вказані вимоги КУпАП є імперативними, відтак, у разі наявності підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, поліцейський зобов`язаний був, зокрема, відсторонити її від керування транспортним засобом та надати суду беззаперечні цьому докази, про що також повинен зробити відмітку у протоколі про адміністративне правопорушення, чого зроблено не було.

Дослідивши надані докази, суд зазначає, що в порушення вимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім цього, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її вагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту коли він почав рухатись. За змістом зазначених положень особу може бути притягнено до адміністративної відповідальності коли вона керувала транспортним засобом в стані сп`яніння, а потім вже відмовилась від проходження медичного огляду на виявлення стану сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку.

Доданий до матеріалів справи відеозапис також не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Тобто, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 зупинили працівники поліції у той час як вона керувала транспортним засобом та за наявності ознак алкогольного сп`яніння відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у справі не міститься.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Ураховуючи наведене, а також те, що під час розгляду вказаної справи встановлені суперечливі дані, які жодним чином не спростовані, зокрема, обставини та момент зупинки транспортного засобу, відтак досліджені судом докази тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1) ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 278, 283, 284 КУпАП,

постановила:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не буде подано, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.Р. Сас