П О С Т А Н О В А

Іменем України

17.06.2022 року Суддя Франківського районного суду м.Львова Мартьянова С.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №234785 від 26.03.2022 року, ОСОБА_1 25.03.2022 року о 23.30 год. на вул. Сахарова, 27 у м.Львові, керував автомобілем «BMW 740 I», номерний знак НОМЕР_1 , в перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу №000534 від 26.03.2022 року, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні 28.04.2022 року ОСОБА_1 своєї вини у скоєному адміністративному правопорушенні не визнав, оскільки не перебував того дня за кермом автомобіля. Його захисник адвокат Дикунський М. В. викладене у протоколі заперечив та пояснив, що ОСОБА_1 дійсно вживав алкогольні напої, однак не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, оскільки за кермом сидів його знайомий ОСОБА_2 , який не перебував в стані алкогольного сп`яніння. Заявили клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Зазначив, що працівникам поліції він намагався пояснити, що він не керував автомобілем, однак вони наполягали на проходження ним тесту на виявлення стан сп`яніння.

30.05.2022 року у судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Свідок ОСОБА_3 пояснив, що того вечора 25.03.2022 року близько 24 год. 00 хв. він перебував вдома. В цей час почув різкий звук удару біля свого припаркованого автомобіля. Коли виглянув у вікно, побачив, що автомобіль «BMW 740 I» чорного кольору заїхав у дерево. Вийшовши для з`ясування ситуації на вулицю, підійшов до автомобіля зі сторони пасажира та побачив, що за пасажирським сидінням сидів ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного спаніння, а за кермом водія молодий чоловік, якого на той час не знав. За деякий час викликав поліцію, яка приїхала за 5 хвилин. Не пригадав чи надавав пояснення працівникам поліції. У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив наступне. 25.03.2022 року приїхав з роботи додому приблизно об 20 год. 00 хв. Після чого приблизно о 23 год. 00 хв. вийшов з дому на вулицю та зустрів ОСОБА_5 та розмовляли тривалий час. Згодом вирішив його провести додому. Пояснив, що в цей момент ОСОБА_6 був трохи випивший і коли вони підішли місця проживання останнього, ОСОБА_4 попросив переставити його автомобіль в інше місце, оскільки припаркований автомобіль заважав піходам. За таких обставин вирішив допомогти та сів у салон автомобіля на місце водія, а ОСОБА_6 на місце пасажира. Маючи малу практику водіння автомобіля, свідок пояснив, що перепутав передачі, замість першої включив задню передачу і в процесі руху допустив зіткнення автомобіля з деревом. Згодом до нас підійшов, як тепер відомо ОСОБА_7 , який викликав працівників патрульної поліції. По приїзді патрульних, працівники поліції перевірили документи та сказали йти додому. Не пригадує чи говорив працівникам поліції, що перебував саме він за кермом автомобіля.

Окрім того, у судовому засіданні 06.06.2022 року захисник адвокат Дикунський М. В. оголосив заперечення на протокол та просив закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, посилаючись на численні порушення у складеного протоколу, зокрема відсутністю акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, скерування на проходження на освідування на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, не повнотою відеозапису патрульними, що долучений до матеріалів протоколу, відсутністю пояснень свідків та рапортів працівників поліції.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника та свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі ПДР України), передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП .

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Суд бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які в суді надали пояснення, що того дня ОСОБА_1 не керував автомобілем «BMW 740 I», оскільки обставини щодо керування ОСОБА_1 не зафіксовані та підтверджуються відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Як вбачається із відеозапису з нагрудних камер поліцейських, на таких зафіксований факт з моменту проходження ОСОБА_1 освідування у медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння та оформлення матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Разом з тим, факту керування та перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля не зафіксовано.

Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях правопорушника.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до висновків, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене та з огляду на положення КУпАП України щодо доказування, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.9, 251, 252, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівської апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя Мартьянова С.М.