КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 33/824/1334/2022 Категорія: ч. 3 ст. 126 КУпАП
ЄУН 373/2083/21 Суддя у І інстанції: Засторожнікова К.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участь:

захисника Вілінського В.В.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Косьміна Дениса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 місяці, стягнено судовий збір в сумі 596,20 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 4 грудня 2021 року о 13.59 год. на а/д Київ - Харків керував транспортним засобом «Skoda Rapid» державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи обмеженим у праві керування на підставі постанови Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 квітня 2019 року ВП 29953424, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, 17 лютого 2022 року захисник Косьмін Д.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Що стосується строку на апеляційне оскарження, то захисник, з посиланням на положення ст. 289 КУпАП, зазначає про те, що оскаржувана постанова винесена 10 лютого 2022 року, а копія повного тексту постанови отримано 16 лютого 2022 року, а тому встановлений десятиденний строк для її апеляційного оскарження дотриманий.

Вимоги апеляційної скарги, з посилання на положення ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 245, 251, 280 КУпАП, ч. 1 ст. 4, ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», захисник обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, оскільки предметом дослідження у даній справі повинно бути не лише сам факт існування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, а і законність встановлення та перебігу такого обмеження.

Захисник акцентує увагу на те, що на виконанні Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував виконавчий лист № 2-4122, виданий 11 грудня 2007 року Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, починаючи з 27 липня 2007 року. Як вказує апелянт, за весь період даного стягнення ОСОБА_1 регулярно та в повному обсязі сумлінно виконував свій обов`язок по утриманню своєї дитини, а також стягувач ОСОБА_2 ніколи не мала жодних претензій по сплаті аліментів.

Крім того, як вказується в апеляційній скарзі, по досягненню донькою повноліття стягувач ОСОБА_2 18 лютого 2021 року подала до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про повернення виконавчого документу стягувачу, та зі змісту цієї заяви стягувача вбачається, що жодних претензій щодо повноти виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків по сплаті аліментів вона не має, тобто, будь-яка заборгованість відсутня.

Зазначається в апеляційній скарзі і про те, що стягувач подала таку заяву до виконавчої служби, про що телефоном повідомила боржника ОСОБА_1 , а також про те, що державний виконавець закінчить виконавче провадження. ОСОБА_1 протягом всього перебігу строку сплати аліментів не отримував від органу виконавчої служби жодного документу: постанови про відкриття виконавчого провадження та інших постанов, вимог державного виконавця тощо.

Апелянт акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 постійно працював офіційно, в тому числі і на державній службі, усі відрахування по сплаті аліментів відбувались без його участі - через бухгалтерії органів та підприємств, де він працював у відповідний період, а тому ОСОБА_1 , будучі повністю впевненим, що зазначене виконавче провадження повинно бути закінченим за заявою стягувач та відсутністю до нього будь-яких претензій, спокійно продовжував жити звичайним життям - працював, керував автомобілем тощо.

На думку апелянта, працівниками поліції складено на ОСОБА_1 протокол та вилучено водійське посвідчення безпідставно. Під час спілкування з поліцейськими, коли останні зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , з`ясувалось, що виконавче провадження не закінчене, а більш того, згідно постанови Головного держаного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заяць О.І. від 18 квітня 2019 року у виконавчому провадженні № 29953424 ОСОБА_1 , нібито, встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. ОСОБА_1 від поліцейського вперше дізнався про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, а також про те, що в порушення вимог закону державний виконавець не розглянув заяву стягувача про повернення виконавчого документу, не закінчив виконавче провадження з відповідними наслідками.

Звертається увага в апеляційній скарзі й на те, що ОСОБА_1 звернувся, насамперед, до стягувана ОСОБА_2 за інформацією про факт закінчення виконавчого провадження по аліментам та наявність у неї претензій до нього з цього приводу, і у відповідь ОСОБА_2 повідомила, що після подання 18 лютого 2021 року до відділу державної виконавчої служби вказаної вище своєї заяви про повернення виконавчого документу вважала усі питання по сплаті аліментів вичерпаними, і що жодних претензій до ОСОБА_1 не має. До того ж, пообіцяла терміново врегулювати усі питання з виконавчою службою. 22 грудня 2021 року стягувач ОСОБА_2 повторно подала до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про закінчення виконавчого провадження ВП № 29953424, але за твердженням держаного виконавця така заява, нібито, була складена «не так», і 28 грудня 2021 року стягувач подала ще одну заяву про завершення виконавчого провадження, а зі змісту вказаних заяв стягувача вбачається, що аліменти сплачувались регулярно та в повному обсязі, тобто, будь-якої заборгованості ніколи не існувало.

Звертається в апеляційній скарзі увага на те, що лише після отримання зазначених заяв стягувача 17 січня 2022 року головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заяць О.В. були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 29953424 та про скасування усіх заходів примусового виконання, в тому числі і тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

На переконання захисника, суд першої інстанції не взяв до уваги того, що протокол серії ААБ № 304083 від 4 грудня 2021 року не містить жодних доданих документів та матеріалів, які містять інформацію про правопорушення, тобто оцінюючи законність дій посадової особи, яка складала досліджуваний протокол, суд першої інстанції жодним чином не з`ясовував спосіб, у який поліцейський встановлював наявність обмежень у праві керування транспортним засобом, що є прямим порушенням вимог пункту 1 Розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395.

Окрім того, апелянт вказує про те, що не зрозуміло, чому суд першої інстанції не надав належної оцінки, адже ОСОБА_1 став заручником неналежного виконання державним виконавцем своїх обов`язків, і, як наслідок, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП за фактичної відсутності підстав для будь-яких обмежень, зокрема, у праві керування транспортними засобами.

Окремо зазначається в апеляційній скарзі і про те, що ОСОБА_1 є добропорядним громадянином, який сумлінно виконує свій батьківський обов`язок по утриманню та вихованню своїх дітей, а позбавлення права керування автомобілем, навіть на 3 місяці, фактично унеможливить виконання ним своїх робочих обов`язків, адже, працюючи начальником контрольно-ревізійного відділу, він безпосередньо займається проведенням відповідних перевірок структурних підрозділів ТОВ «ОІЛ ПРАЙМ ТРЕЙД» по всій території України (велика мережа автозаправних станцій), що у свою чергу передбачає часті відрядження по автомобільним дорогами на власному або службовому автомобілі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Вілінського В.В., Триобчука І.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, які зазначили про те, що ОСОБА_1 не отримував жодних документів з виконавчої служби, аліменти вчасно сплачував на рахунок дитини, який був відкритий у «Альфа-Банку», жодного разу працівники поліції не зупиняли його ( ОСОБА_1 ) транспортний засіб до моменту, який на разі є предметом апеляційного перегляду, за межі України він ( ОСОБА_1 ) не виїжджав, дослідивши матеріали справи, а також надані по запиту апеляційного суду копію матеріалів виконавчого провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд такого висновку.

Що стосується строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначає про те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова судом першої інстанції винесена 10 лютого 2022 року (ас. 19-22).

Апеляційна скарга на постанову суду від 10 лютого 2022 року направлена поштовим відправленням адвокатом Косьміним Д.В. відповідно до даних поштового штемпелю 17 лютого 2022 року (ас. 44).

З урахуванням вимог ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови суду від 10 лютого 2022 року не пропущений.

Що стосується доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, та такими, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннямист.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані не у повному обсязі.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 304083 від 4 грудня 2021 року, складеного щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_1 4 грудня 2021 року о 13.59 год. на а/д Київ - Харків керував транспортним засобом «Skoda Rapid» державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи обмеженим у праві керування на підставі постанови Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 квітня 2019 року ВП 29953424, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначив про те, що про обмеження свого права не був ознайомлений (ас. 2).

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_1 не подав до суду доказів, на підтвердження тієї обставини, що заборгованість у сумі 131242, 62 грн. станом на 4 грудня 2021 року була ним погашена (ас. 21).

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення, тобто, сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним у разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Однак, будь-які докази про наявність у діях ОСОБА_1 умислу у керуванні ним транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права, матеріали справи не містять.

З переглянутого відеозапису, який міститься в матеріалах судового провадження вбачається, що інспектор патрульної поліції спілкується з ОСОБА_1 , який перебуває в салоні свого транспортного засобу. Інспектор поліції повідомляє ОСОБА_1 про те, що автомобіль зупинено у зв`язку з порушенням ПДР України, та відносно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, штраф - 340 грн. Під час складання адміністративного матеріалу інспектор патрульної поліції вказав ОСОБА_1 на те, що відносно нього існує обмеження у праві керування водієм транспортними засобами на підставі постанови державного виконавця, після чого відносно ОСОБА_1 відбувається складання протоколу за ч. 3 ст. 126 КУпАП, ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом, надання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, роз`яснення його використання (ас. 6).

З наявної копія матеріалів виконавчого провадження № 29953424 встановлено, що на виконанні Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував виконавчий лист № 2-4122, виданий 11 грудня 2007 року Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, починаючи з 27 липня 2007 року.

Вказані матеріали містять копію постанови державного виконавця Деснянського районного ВДВС м. Києва від 18 квітня 2019 року, відповідно до якої відносно ОСОБА_1 встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-4122 виданий 11 грудня 2007 року (ас. 3-4).

Разом з тим, вказані матеріали не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність зазначеної постанови, як і будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 взагалі викликався чи повідомлявся державним виконавцем у зв`язку з наявним виконавчим провадженням.

Більш того, у матеріалах виконавчого провадження містяться дані про місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, згідно з даними оглянутого під час апеляційного розгляду паспорту ОСОБА_1 він 18 серпня 2009 року знятий з реєстрації за вказаною адресою та 4 вересня 2009 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , і за вказаною адресою ОСОБА_1 проживає.

Окрім того, матеріали копії виконавчого провадження містять копію постанови від 22 лютого 2018 року про накладення арешту на належне ОСОБА_1 майно за адресою АДРЕСА_2 (ас. 80). Проте, вказані матеріали не містять жодних доказів про виконання вказаної постанови, оскільки у такому б випадку державним виконавцем було б встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає.

Також копія матеріалів виконавчого провадження містить копію заяви ОСОБА_2 від 28 грудня 2021 року, відповідно до якої остання просить закрити виконавче провадження у зв`язку з досягненням донькою повноліття. Претензії до ОСОБА_1 відсутні, заборгованість перед нею ( ОСОБА_2 ) відсутня щодо сплати аліментів, аліменти одержувала регулярно. З правовими наслідками ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» ознайомлена (ас. 98).

Згідно з постановою головного державного виконавця від 14 січня 2022 року про скасування примусового виконання встановлено, за повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників. Станом на 14 січня 2022 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні за виконавчим листом № 2-4122, виданий 11 грудня 2007 року (ас. 99).

Постановою головного державного виконавця від 14 січня 2022 року скасовано тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, яке було встановлено постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18 квітня 20149 року (ас. 104-105).

Виконавче провадження завершене 17 січня 2022 року на підстав п. 7 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (ас. 61).

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надано довідку від 21 лютого 2022 року вих.. № 14230-39, відповідно до якої ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк» 14 березня 2017 року укладено договір, відкрито рахунок НОМЕР_2 у валюті «гривня» та оформлено карту НОМЕР_3 , строк дії карти - 31 серпня 2023 року.

За період з 1 травня 2020 року по 15 лютого 2022 року з рахунку НОМЕР_2 з використанням системи Інтернет сервісу «My Alfa-Bank» на рахунок НОМЕР_4 ОСОБА_3 було перераховано кошти (ас. 122-123), що спростовує наявні у копії виконавчого провадження відомості про накладення арешту на розрахункові рахунку ОСОБА_1 .

Пояснення ОСОБА_1 про те, що це рахунок було відкрито для сплати аліментів на дитину, не спростований жодним доказом, однак свідчить про те, що кожний місяць ОСОБА_1 з 1 травня 2020 року по 15 лютого 2022 року перераховувались кошти.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб був повідомлений про прийняте щодо нього рішення та встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, матеріали справи не містять, а, навпаки, підтверджуються доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не знав про встановлення щодо нього таких обмежень, а тому в діях ОСОБА_1 відсутня така обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення, яксуб`єктивна сторона, а отже, у діях останнього відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає до скасування із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Косьміна Дениса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва