Справа №577/3109/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Семенюк І. М.
Номер провадження 33/816/82/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Баришевої А.І., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Морозова В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за спільною апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Морозова В.Ю. на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 11 червня 2021 року о 23 годині 26 хвилин в с. Козацьке Конотопського району Сумської області керував автомобілем марки «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_1 , належним ОСОБА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується тестуванням на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager», з якого вбачається, що на час огляду 11.06.2021 року о 23 год 35 хв водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9А ПДР України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокат Морозов В.Ю. подали спільну апеляційну скаргу, в якій просили скасувати дану постанову та ухвалити нову, якою справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянти вказують, що матеріали адміністративної справи та протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції складені з наступними порушеннями:

- в матеріалах справи не містяться відомостей про те, чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення;

- працівниками поліції не було виписано направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у відповідному лікарняному закладі;

- в матеріалах справи не містяться повний фрагмент відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції щодо події яка сталася;

- в матеріалах справи відсутня довідка про відсторонення особи від керування транспортним засобом;

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №174246 який було складено відносно ОСОБА_1 відсутні телефонні номери свідків;

- працівники поліції під час огляду ОСОБА_1 , на виявлення стану алкогольного сп`яніння, залучили одного свідка замість двох;

Зазначають, що працівники поліції порушили вимоги ч.3 ст.266 КУпАП, оскільки не запропонували та не надали (не виписали) направлення на проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у відповідному лікарняному закладі.

Крім того, вказають, що патрульні не зазначили в протоколі відповідні ознаки сп`яніння, чим порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв т/з ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Зазначають, що як в протоколі так і в поясненні свідка не міститься інформація про те, чи пропонували ОСОБА_1 , пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння у відповідному лікарняному закладі.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, працівники поліції під час огляду ОСОБА_1 , на виявлення стану алкогольного сп`яніння, залучили одного свідка замість двох. Вважають, що залучення двох свідків було необхідною дією, адже відео запис який здійснювався працівниками поліції є неналежної якості.

Звертають увагу апеляційного суду не те, що останнє калібрування приладу «Драгер», за допомогою якого було проведено огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, відбувалось 10.05.2020 року а протокол серії ДГІР 18 №174246 було складено 11.06.2021 року, а тому показники газоаналізатора «Драгер» не можуть бути достовірними доказами факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Наголошують на тому, що працівники поліції здійснювали психологічний тиск на ОСОБА_1 , внаслідок чого змусили його скласти пояснення, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вислухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Морозова В.Ю., який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, п. 2.9. «а» ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Так, перевіркою судом апеляційної інстанції постанови міськрайонного суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9. «а» ПДР України, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №174246/2209 від 11 червня 2021 року (а.с.2),

- оптичний диск (а.с.4), з якого вбачається, що під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння . Згідно відомостей про результат проходження огляду на стан сп`яніння вбачається, що він становить 0,46 %.

- результат проходження на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» (а.с.5).

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушенні вимог п.2.9. «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Щодо доводів апелянтів про те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення складений з порушеннями, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, то з ними суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки такі твердження не відповідають дійсності та спростовуються дослідженим апеляційним судом протоколом, який вимогам ст. 256 КУпАП відповідає.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції не запропонували йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я, оскільки він не погоджувався з проходженням лише тесту на місці зупинки, а в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду не заслуговують на увагу.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан алкогольного сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського. При цьому необхідно зауважити, що положеннями чинного законодавства України про адміністративні правопорушення не вимагається першочергове (попереднє, первинне) проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння спочатку на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, а вже потім, залежно від ситуації, проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Про наявність у працівника поліції обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_1 підлягав огляду на стан алкогольного сп`яніння, свідчила така ознака як запах алкоголю з порожнини роту, що відповідає приписам п. 2-4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». При цьому питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, тому відповідні доводи апеляційної скарги також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають задоволенню.

Доводи апелянтів про відсутність направлення на проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у відповідному лікарняному закладі, жодним чином не свідчить про недопустимість чи неналежність інших доказів керування водієм ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянтів про те, що поліцейськими порушена процедура огляду ОСОБА_1 і що їх докази є недопустимими, оскільки досліджені докази в повній мірі відображають обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і не здобуто відомостей про їх незаконне отримання.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшерсько акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

В своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортним засобом є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Зокрема, відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови № 14 Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, а згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, тому проведений аналіз досліджених доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій. При цьому для встановлення факту керування т/з певною особою не має значення, чи був т/з зупинений безпосередньо працівниками поліції під час виконання ними своїх посадових обов`язків, чи особу водія виявлено згодом, після проведення певних (розшукових) заходів.

Що стосується вимог апелянтів про те, що останнє калібрування приладу «Драгер», за допомогою якого було проведено огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, відбувалось 10.05.2020 року а протокол було складено 11.06.2021 року, а тому показники газоаналізатора «Драгер» не можуть бути достовірними доказами, оскільки даний прилад використовувався поза межами строку його обов`язкової калібровки та повірки, то апеляційний суд зазначає наступне.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Відповідно до п.7 розділу ІІ Інструкції факт установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно п.3 розділу ІІ Інструкції, поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до п.4 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Разом з тим, відповідно до роздруківки з газоаналізатора Alcotest Drager 6820 від 11.06.2021 року, останнє калібрування даного приладу було 05.10.2020 року, а інструкцією по експлуатації алкотестеру передбачено, що повірка повинна відбуватися 1 раз на 1 рік, тому суд апеляційної інстанції з даними твердженнями погодитись не може з огляду на їх необґрунтованість.

Так само, не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про те, що ОСОБА_1 пояснення давав під примусом, оскільки про неправомірність дій працівників поліції в справі відсутні будь-які докази і ОСОБА_1 не вживалися будь-які заходи до здобуття доказів щодо визнання неправомірним дій поліції. Натомість, з дослідженого за клопотанням ОСОБА_1 оптичного диску вбачається, що ОСОБА_1 намагався домовитися з працівниками поліції, щодо не складання відносно нього протоколу і з цього запису не вбачається будь-який тиск з боку осіб , якими з`ясовувалися обставини під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що покази в судовому засіданні ОСОБА_1 суд сприймає як спосіб уникнути від відповідальності.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника адвоката Морозова В.Ю. на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.