ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/1440/21 Головуючий в 1 інст. Андрущенко О.Ю.
Провадження № 33/807/38/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника адвоката Майсак В.О. на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 24.11.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 17.05.2021 року о 07 год. 00 хв. ОСОБА_1 в м. Токмак по вулиці Ломоносова керував мопедом Дельта з явними ознаками наркотичного сп`яніння порушення мови, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду в КУ Токмацька БЛІЛ Токмацької міської ради відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі апелянти, вважають постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказують, що в основу висновків про винуватість місцевий суд поклав недопустимий і неналежний доказ відеозапис, який був знятий на телефон, без фіксації дати і часу події, на якому не зафіксовано свідків та процедури огляду.

Зазначають, що в протоколі не вказаний технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Відомості, які викладені в протоколі не відповідають дійсності, адже ОСОБА_1 не здійснював керування мопедом. Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були свідками керування.

Вказане підтверджує свідок ОСОБА_4 , який весь час перебував із ОСОБА_1 та підтвердив письмовими поясненнями наданими суду.

Направлення, як додаток до протоколу датоване 14.05.2021 року, але інкриміновані події були 17.05.2021 року, тобто вказане направлення не має відношення до справи. Крім того, направлення під час події не складалось та не вручалося ОСОБА_1 .

Права та обов`язки, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України не роз`яснювалися.

Працівник поліції не пропонував на місці пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння. Матеріали справи не містять доказів пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

Наголошують, що до протоколу не додано жодного доказу вчинення інкримінованого правопорушення.

Апелянти вважають, що працівники поліції сфальсифікували протокол, використовуючи своє службове становище.

Просять апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження по справі закрити.

Крім того, просять викликати і допитати свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисника адвокат Майсак А.О. до судового засідання апеляційного суду не з`явились, подали спільно заяву, в якій просять розглянути справи за їх відсутністю в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена відомостями, що містяться: протоколі про адміністративне правопорушенні серії ОБ №104713 (а.с.2), яким обвинувачується ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, а саме те, що 17.05.2021 року о 07 год. 00 хв. в м. Токмак по вулиці Ломоносова, ОСОБА_1 керував мопедом «Дельта» з явними ознаками наркотичного сп`яніння порушення мови, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду в КУ Токмацька БЛІЛ Токмацької міської ради відмовився в присутності двох свідків.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами: письмовими поясненнями свідків (а.с.3-4), якими пояснено, що водій ОСОБА_1 відмови вся від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння; направленням водія на огляд (а.с.5), з якого вбачається, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння; постановою серії БАА №842586 (а.с.6), якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП; відеозаписом порушення (а.с.9).

Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського (а.с.7), в якому зазначено, що під час несення служби зупинено транспортний засіб мопед «Дельта». Під час спілкування працівників поліції з водієм ОСОБА_1 виявлені були ознаки наркотичного сп`яніння. Від огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, водій ОСОБА_1 відмовився.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Апеляційний суд відхиляє повністю доводи апелянтів, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що під час судового засідання в суді першої інстанції були спростовані.

Зокрема, доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Враховуючи викладене та матеріали справи, суд в противагу доводам апеляційної скарги апелянта встановив: відеозаписом під найменуванням «VID_20210514_070050» показано, що обвинувачений вказував, що він є водієм транспортного засобу. Під час спілкування з водієм було виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 на всі пропозиції працівників поліції пройти огляд відповідав відмовою, мотивуючи поспіхом на роботу та пропанував провести огляд за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер».

Крім того, матеріали справи містять копію постанови про притягнення водія до адміністративної відповідальності, з якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснював рух на мопеді без шолому та без посвідчення водія. Відомості про оскарження та скасування цієї постанови апелянтами не зазначені.

Отже, виходячи з вказаних відомостей, апеляційний суд вважає, що під час події ОСОБА_1 був водієм мопеду та здійснював рух.

Щодо доводів апелянтів про те, що працівники поліції не пропонували пройти огляд на місці, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

Аналіз вказаних нормативних актів свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння співробітниками поліції огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться, для проведення огляду водій відразу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я.

Тобто, доводи апелянтів в цій частині є лише формальними та направлені тільки для уникнення від відповідальності за порушення вимог ПДР України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянтів про датування направленні іншою датою, за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи не свідчить, що перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказаний висновок виходить з того, що відеозаписами та письмовими показами чітко встановлено, що обвинувачений в справі під час події порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Апеляційний суд неодноразово в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Щодо не роз`яснення прав і обов`язків під час події, суд зазначає, що поведінка обвинуваченого на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, шляхом експресивної поведінки та казуїстики намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.

Відсутність підтвердження роз`яснення обвинуваченому його прав на місці події в даному випадку не є істотним недоліком, оскільки за своїм змістом права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції реалізуються на стадії розгляду справи в суді, де йому ці права були роз`яснені головуючим та повністю реалізовані ним під час судового провадження за участі захисника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про дотримання права на захист обвинуваченого та усвідомлення ним суті інкримінованого йому діяння.

Щодо клопотання про виклик і допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , апеляційний суд вважає необхідним відмовити у його задоволенні, оскільки матеріали справи поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому порушенні.

Апеляційний суд наголошує, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих підтверджень щодо необхідності цих дій.

Окрім того, сам по собі факт незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді та виклику свідків у справі.

Узагальнюючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на визначення стану наркотичного сп`яніння, а посилання апелянтів на порушення порядку є безпідставними.

При накладенні адміністративного стягнення суд в цілому дотримався вимог ст.33,36 КУпАП і наклав на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в межах, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, такий вид стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами на ОСОБА_1 накладений безпідставно, через таке.

Відповідно до положень п.28 Постанови ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Конструкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає два види суб`єкта: спеціальний (водії - особи, які мають право керування транспортними засобами) та загальний (інші особи, які не відносяться до категорії водіїв).

Санкція для загального суб`єкту за ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення лише у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія в установленому порядку (а.с.8).

Переглядаючи відеозаписи події встановлено, що працівниками поліції також не встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія.

Тобто, суд апеляційної інстанції доходить до висновків, що права керування транспортними засобами ОСОБА_1 не мав.

З огляду на викладене, постанова суду в частині накладеного стягнення підлягає зміні з виключенням з неї такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника адвоката Майсак В.О., задовольнити частково.

Постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 24.11.2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Виключити із постанови посилання на накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 328/1440/21