ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1616/21 Головуючий в 1 інст. Кулик В.Б.
Провадження № 33/807/36/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Пузіна Д.М., Плис Л.І., представника адвоката Железняк В.К., за апеляційними скаргами захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пузіна Д.М., потерпілої ОСОБА_2 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2021 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відносно,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого майстром сервісного цеху Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехкомплект», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 18.02.2021 року, о 15 год. 30 хв., на перехресті вул. Чумаченка вул. Європейська у м. Запоріжжі, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «AUDI A4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи на перехрестя при сигналі світлофору, що дозволяє рух, не дав завершити проїзд перехрестя автомобілю, який завершував проїзд перехрестя та скоїв зіткнення з автомобілем «Peugeot 3008», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, травмованих немає.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Пузін Д.М., вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що показання свідка ОСОБА_3 є неправдивими, не відповідають матеріалам справи та суперечать свідченням ОСОБА_4 .

Оскільки, відповідно до відеозапису на боді камеру працівника УПП в Запорізькій області вказаний свідок на місці ДТП був відсутній. Відомості щодо нього на час огляду місця події та складання схеми ДТП відсутні. Про наявність свідка під час події ОСОБА_2 працівнику поліції не вказувала, про що свідчить рапорт інспектора поліції.

Долучене до матеріалів справи про адміністративне правопорушення пояснення ОСОБА_3 датоване 04.03.2021 року, тобто через місяць після ДТП, написане нею власноруч та не містить підпису службової особи, яка відбирала пояснення.

До того ж, допитана судом свідок ОСОБА_3 не змогла пояснити за яких обставин з`явилась в УПП в Запорізькій області та кому саме з працівників поліції надавала пояснення.

Місцевий суд фактично не встановив, за яких обставин трапилась дорожньо-транспортна пригода, не проаналізував докази у їх сукупності, та не дав їм належну оцінку.

Вказує, що захисник копію постанови отримав лише 06.12.2021 року, що підтверджується матеріалами справи, а тому просить суд поновити строк на апеляційне оскарження.

Також просить апеляційний суд рішення місцевого суду скасувати та винести нову постанову, якою провадження, відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд помилково закрив провадження, відносно ОСОБА_1 без встановлення вини.

Вказує, що системний аналіз положень КУпАП дає підстави стверджувати, що суд при розгляді справи зобов`язаний встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Питання наявності або відсутності вини має бути встановлено в обов`язковому порядку, оскільки наявність чи відсутність вини, встановленої судом в постанові, у подальшому суттєво впливає на права і інтереси особи, яка є потерпілою.

Зазначає, що закриття провадження з підстав ст. 38 КУпАП можливе лише за умови встановлення факту вчинення протиправних дій чи бездіяльності, що підпадають під визначення адміністративного правопорушення.

Вказує, що описані в протоколі обставини ДТП та докази в справі є достатніми для висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Зазначає, що свідок ОСОБА_4 надав неправдиві свідчення, оскільки він не перебував 18.02.2021 року о 15 годині 30 хвилин в якості водія маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту та не міг спостерігати обставини ДТП. Взагалі, ОСОБА_4 під час події не працював, ні водієм, а ні на будь-якій іншій роботі, що підтверджується інформацією від ДПС та ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Просить суд апеляційної інстанції постанову районного суду скасувати, винести нову постанову, якою визначити ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Вислухавши пояснення учасників події та їх захисників, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Щодо поновлення строків апеляційного оскарження апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

В клопотанні адвокат Пузін Д.М. порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 9 листопада 2021 року, посилаючись на поважність пропуску цього строку.

Так, враховуючи, що сторона захисту тримала копію постанови лише 6 грудня 2021 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підстав для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційних скарг по суті справи.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Цією ж нормою закону передбачено, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності її дія або бездіяльність повинна бути протиправною, тобто порушувати встановлений законом порядок.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, можуть бути лише водії транспортних засобів. При цьому пошкодження таких засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення правил дорожнього руху.

Виходячи з вказаних вимог, суддя повинен при розгляді справи в обов`язковому порядку встановити вину або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з урахуванням оцінених доказів в справі, навіть у разі спливу строків за ст.38 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд в супереч вимогам КУпАП підійшов до розгляду справи формально, не дослідив всіх обставин справи, не здійснив належної оцінки показам свідків.

Суд апеляційної інстанції вважає за доцільне повторно надати оцінку доказам у справі, оскільки місцевий суд вказані процесуальні вимоги у повному обсязі не виконав та фактично самоусунувся від розгляду справи по суті.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №188034 (а.с.1) встановлено, що 18.02.2021 року, о 15 год. 30 хв., на перехресті вул. Чумаченка вул. Європейська у м. Запоріжжі, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «AUDI A4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи на перехрестя при сигналі світлофору, що дозволяє рух, не дав завершити проїзд перехрестя автомобілю, який завершував проїзд перехрестя та скоїв зіткнення з автомобілем «Peugeot 3008», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, травмованих немає. Поліцейський встановив, що водій порушив вимоги п.16.5 ПДР України.

Відповідно до п. 16.5 ПДР України встановлено, що у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Таким чином, суд оцінює вказаний документ з іншими доказами, якими можливо встановити, що водій ОСОБА_1 проігнорував вимоги п. 16.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції приходить до такого висновку з наступного.

Схемою місця ДТП (а.с.2), показано напрямок руху транспортних засобів, місце їх зіткнення, місце кінцевого розташування та механічні пошкодження автомобілів учасників події. Показано, що зіткнення має такий механізм: автомобіль ОСОБА_2 отримав удар в бік від автомобіля, яким керував ОСОБА_1 .

З письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.3) вбачається, що він рухався по вул. Чумаченко, що у місті Запоріжжі. Швидкість була 40-50 км/год. Після виїзду на перехрестя, автомобіль «Пежо» різко виїхав. Водій ОСОБА_1 намагався застосувати різке гальмування в бік, але уникнути зіткнення не вдалося. В той час йшов сніг та дорога була слизька.

Письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.4, а.с. 6) показала, що рухаючись по напрямку вул. Північнокільцева, що у м. Запоріжжі, зупинилась перед світлофором. Після подання зеленого сигналу світлофору, почала рух. Швидкість була 10-15 км/год. Потім почула різкий удар з боку.

Письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с.5) показала, що вона під час події була пішоходом. Побачила, що транспортний засіб «Пежо» здійснював рух на зелене світло. Майже закінчивши маневр в бік в`їхав інший автомобіль.

Фотосвітлинами (а.с.8), якими показано механічні пошкодження транспортний засобів (автомобіль під керуванням ОСОБА_2 передня права частина транспортного засобу; автомобіль під керуванням ОСОБА_1 передня ліва частина транспортного засобу).

Апеляційний суд ставиться критично до показів свідка ОСОБА_4 , який нібито бачив події ДТП, оскільки був на зупинці громадського транспорту.

Вказаний висновок виходить з наданого у судовому засіданні відеозапису.

Переглядаючи наданий відеозапис, суд встановив, що автомобіль ОСОБА_2 розташований біля зупинки громадської транспорту, а тому видно, що біля вказаної зупинки не було місця для здійснення зупинки для свідка ОСОБА_4 .

Суд вважає, що ОСОБА_4 під час події не міг перебувати в якості водія маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту «вулиця Європейська», що у м. Запоріжжі і спостерігати за дорожньо-транспортною пригодою.

Таким чином, суд вважає, що покази вказаного свідка суперечать фактичним обставинам та є сумнівними, а тому не можуть враховуватися під час розгляду справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту, оскільки вони є формальними та які направлені на уникнення відповідальності ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Зокрема, доводи про те, що пояснення свідка ОСОБА_3 є недопустимими, оскільки із змісту пояснень вбачається, що інспектор поліції Іванов Я. П. отримав пояснення від свідка, яка власноруч пояснила обставини ДТП.

Апеляційний суд вважає, що відсутні будь-які сумніви у наданих поясненнях свідка ОСОБА_3 та порядку їх відібрання.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної дійшов до висновку, що можливо встановити такий механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди: автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 здійснював рух через перехрестя на зелене світло вкрай повільно, оскільки шов сніг, були погані дорожні умови. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не надав можливості для ОСОБА_2 завершити свій маневр переїзду перехрестя. Внаслідок вказаного, водій ОСОБА_1 проігнорував вимоги п.16.5 ПДР України та скоїв ДТП.

Тобто, дії водія ОСОБА_1 знаходяться в причино-наслідковому зв`язку між його діями та наслідками у вигляді зіткнення транспортних засобів.

Суд наголошує, що встановлюючи вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.

За таких обставин, оскільки адміністративне правопорушення вчинено 18 лютого 2021 року, тобто з дня його вчинення минуло більше ніж три місяці тому, ОСОБА_1 слід визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 адвоката Пузіна Д.М. задоволенню не підлягає, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, визнавши винним ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та закрити провадження відносно останнього, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пузіна Д.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пузіна Д.М., залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити.

Постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження в справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/1616/21