Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю захисника Пащенка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограда, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 8 лютого 2022 року щодо неї,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2022 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 25 грудня 2021 року о 20 годині 20 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Mazda" д/н НОМЕР_2 на вул. Новопирогівській, 34 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовилася, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати і закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суддя формально віднісся до розгляду справи, не дав оцінку діям поліцейських на предмет дотримання ними вимог КУпАП, Закону України "Про Національну поліцію", Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом МВС України № 796 від 02.07.2015, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція), не задовольнив клопотання про допит свідка, який бачив, як поліцейські доставили її автомобіль до місця проживання.

Стверджуючи про недопустимість доказів, вказує, що запис портативного відеореєстратора, який складається з трьох файлів, неповно відображає події, які відбувались, і є вибірковим, що свідчить про недотримання поліцейськими вимог Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ № 100 від 03.03.2016. Так, у протоколі зазначено, що вона керувала автомобілем в стані алкогольного сп`яніння 25 січня 2021 року о 20 годині 20 хвилин, час у першому файлі - 20 година 40 хвилин, а протокол нібито складений о 20 годині 50 хвилин, що, на думку ОСОБА_1 , свідчить про те, що її огляд на стан сп`яніння далекий від подій, що відбувалися перед зйомкою.

Що стосується обставин справи, то того дня вона заправила автомобіль на АЗС неподалік роботи, однак він не завівся, тому не змогла дістатися до місця роботи і залишила автомобіль біля АЗС. Коли ввечері прийшла його забирати, з`ясувалось, що автомобіль заважає руху інших транспортних засобів, знову не змогла його завести, о 19 годині 50 хвилин до неї підійшов патрульний поліцейський Силенко В.В. , допоміг завести автомобіль і проїхав на ньому приблизно 200 м до гаражного кооперативу на вул. Новопирогівській, 34. Поліцейський повідомив про порушення нею правил стоянки і запідозрив, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що вона заперечила, оскільки працює перукарем, після клієнтів протирала інструмент антисептиком, і запах спирту міг залишитись на одязі та волоссі. Ці обставини не зафіксовані відеозаписом, на записі видно, що автомобіль стоїть без руху в гаражному кооперативі, тобто відсутні докази того, що вона керувала транспортним засобом. Також поліцейський запропонував пройти огляд на стан сп`яніння з використанням алкотестера, який необхідно було чекати близько години. Вона відмовилась, оскільки побоювалась заразитися на короновірус і їй здалося, що поліцейські несумлінно відносяться до гігієни. Тоді вона попросила відвезти її до лікаря, і з відеозапису на першому файлі видно, що вона погодилася пройти огляд в закладі охорони здоров`я, запропонувала за це гроші, але поліцейські, склавши направлення на огляд, неправомірно запропонували зробити це самій, а потім погодилися доставити в лікарню. На другому відеофайлі зафіксовано, що вона погодилася їхати в заклад охорони здоров`я і відмовилася проходити огляд з використанням алкотестера "Drager". Проте поліцейські і суд невірно сприйняли цей запис. В подальшому поліцейські повідомили, що повезуть її до лікаря, забрали посвідчення водія, видали тимчасовий талон і сказали, що необхідний паспорт. На патрульному автомобілі її довезли додому, вона взяла паспорт, а коли через 5-10 хвилин вийшла на вулицю, поліцейських вже не було.

Поясненням про те, що вона виїжджала з АЗС, суд дав невірну оцінку, адже вона робила це вранці. Також суд не звернув увагу, що згідно з ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів проводиться поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків. У направленні на огляд немає її письмової відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, тобто факт відмови від огляду не доведений. Крім того, у справі відсутні докази тимчасового відсторонення від керування транспортним засобом.

З огляду на викладене та положення ст.62 Конституції України, згідно з якою усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, враховуючи стандарт доказування "поза розумним сумнівом", вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази вчинення нею адміністративного правопорушення.

До апеляційного суду ОСОБА_1 , яка повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася і не повідомила про причини неявки. Враховуючи думку захисника Пащенка В.М., який не заперечував проти розгляду справи без участі ОСОБА_1 , та положення ч.6 ст.294 КУпАП, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення захисника Пащенка В.М., який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено раніше; записі портативного відеореєстратора поліцейського.

Оскільки вказані докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду.

При цьому суд правильно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , яка заперечила факт вживання алкоголю, оскільки це не звільняло її від обов`язку на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

З приводу доводів в апеляційній скарзі про допущені суддею місцевого суду порушення норм процесуального права слід зазначити, що задоволення клопотання чи відмова в його задоволенні є правом, а не обов`язком суду. А тому, відмовивши у задоволенні клопотання про допит свідка, процесуальних порушень суддею допущено не було.

Згідно з п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, яка є чинною, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Разом з тим відсутність у справі носія, на якому б було зафіксовано безперервне спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими з моменту зупинки транспортного засобу і до закінчення оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не свідчить про те, що відеозапис є недопустимим доказом.

Наявного в справі запису портативного відеореєстратора поліцейського, з урахуванням його тривалості, на переконання апеляційного суду, цілком достатньо для того, щоб пересвідчитись у вчиненні ОСОБА_1 дій з метою ухилення від огляду на стан сп`яніння.

Дійсно, спочатку на пропозицію поліцейського ОСОБА_1 погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, однак у подальшому відмовляється від проходження огляду як в закладі охорони здоров`я, так і з використанням спеціального технічного засобу газоаналізатора "Drager", що спростовує доводи про те, що від огляду вона не відмовлялася. Суд дав правильну оцінку цьому доказу, оскільки дані, які в ньому містяться, беззаперечно доводять, що ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у всіх запропонованих їй варіантах, а грошові кошти намагалася запропонувати не за огляд, а безпосередньо поліцейському. І законом не передбачено наявність у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, письмової відмови особи.

Не вбачається жодних неузгодженостей у часі, вказаному у протоколі про адміністративне правопорушення, та на відеозаписі.

Відсутність у справі доказів керування транспортним засобом не виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки на час оформлення справи про адміністративне правопорушення ця обставина нею не заперечувалася. Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 не заперечує, що її транспортний засіб зупинили у зв`язку з тим, що вона рухалася по смузі зустрічного руху. Також вона не повідомляла, що виїжджала з АЗС зранку.

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 8 лютого 2022 року, якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн