КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/984/2022 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2022 рокуКиївський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області - Шлапацького Ореста Володимировича на постанову Білоцерківського міськрайонного суду від 29 грудня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-7 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 29 грудня 2021 року закрито провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На вказану постанову 18 січня 2022 року прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області - Шлапацький О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду від 29 грудня 2021 року, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції вказаної статті.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області - Шлапацького О.В. підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 8 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Спеціальною нормою, якою встановлений такий порядок, а саме, ч. 2 ст. 294 КУпАП визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Як передбачено ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП кореспондують з положеннями Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що прокурор вправі оскаржувати лише ті постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, які стосуються застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Що стосується посилання прокурора на положення ст. 250 КУпАП, як на правову підставу звернення прокурора з апеляційною скаргою на постанову стосовно ОСОБА_1 , то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Оскаржуваною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, санкція ч.2 ст. 172-7 КУпАП передбачає тільки штраф, як захід адміністративного стягнення.

Таким чином, заходи примусового характеру, пов`язані з обмеженням особистої свободи громадянина, не передбачені та застосовані не були.

При цьому ухвалою Конституційного Суду України №49-у/2015 від 08 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями КУпАП, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Разом з тим, виходячи з принципу верховенства права, враховуючи існуючу неузгодженість діючого законодавства, суди при розгляді справ повинні керуватися положеннями ст. 129 Конституції України, якою визначені основні засади судочинства, оскільки норми Конституції - є нормами прямої дії, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (Рішення ЄСПЛ «Щокін проти України»), а в апеляційній скарзі прокурора йдеться про погіршення становища особи, тому право прокурора оскаржувати в апеляційному порядку постанову у справі про адміністративне правопорушення не може бути розтлумачено розширено і не може охоплювати випадки, не передбачені законом.

Враховуючи вищевикладене, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; ч. 1 ст. 55 Конституції України гарантується право на оскарження в суді рішень та главою 24 КУпАП не встановлено обмежень щодо оскарження постанов по справі про адміністративні правопорушення, і що позбавлення прокурора права на апеляційне оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, є перешкодою для ініціювання перегляду і скасування незаконного рішення суду першої інстанції і постановлення законного та обґрунтованого рішення.

З огляду на викладене також не приймаються апеляційним судом посилання прокурора в апеляційній скарзі на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року № 9-749/0/4-15 щодо застосування норм КУпАП, які регулюють право прокурора на оскарження постанов, прийнятих у справах про адміністративні правопорушення, оскільки цей лист не є джерелом права та має лише рекомендаційний характер, а тому не є обов`язковим для виконання.

За таких обставин, вказана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, оскільки прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області Шлапацький О.В. не є особою, яка відповідно до положень ст. 287, 294 КУпАП має право подати апеляційну скаргу на постанови судді у справі про адміністративні правопорушення, в тому числі пов`язані з корупцією, якщо це не стосується застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів провадження, оскаржувану постанову ухвалено 29 грудня 2021 року. Таким чином, останнім днем строку на подачу апеляційної скарги, виходячи з положень ч. 2 ст. 294 КУпАП та вихідних днів, є 10 січня 2022 року.

Разом з тим, апеляційну скаргу на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2021 року прокурором подано засобами поштового зв`язку 18 січня 2022 року, тобто після закінчення передбаченого законом десятиденного строку на її оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Разом із тим, в апеляційній скарзі не заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП повноваженнями з власної ініціативи вирішувати питання про поновлення строку на апеляційне оскарження у разі його пропуску суд не наділений.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області Шлапацького Ореста Володимировича на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала, а справу про адміністративне правопорушення - до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній