Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, щодо якої винесено постанову, захисника Федоренка М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Федоренка М.О. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2021 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 22 серпня 2021 року о 16 годині 35 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Yamaha VINO" vin НОМЕР_2 на 43 км а/д М-03 Київ-Харків з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

В апеляційній скарзі захисник Федоренко М.О. просить постанову судді скасувати і закрити провадження в справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про недотримання суддею вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, внаслідок чого ОСОБА_1 безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності, а також невідповідність постанови, яка не містить мотиви відхилення доводів його підзахисного, вимогам ст.ст.283, 284 КУпАП.

Захисник звертає увагу не відсутність у справі доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом і недотримання поліцейськими вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція), а також стверджує, що його підзахисний від проходження огляду не відмовлявся. Так, п.3 розділу І Інструкції визначені ознаки наркотичного сп`яніння, які поліцейським не встановлювалися, у зв`язку з чим вимога пройти огляд є безпідставною і не породжує у водія обов`язку його проходити. Крім того, після пропозиції пройти огляд у лікаря-нарколога поліцейський, не дочекавшись відповіді ОСОБА_1 , замість останнього відповідає, що той відмовляється, чим чинить психологічний вплив та провокує на відмову, а також не роз`яснює наслідки відмови, що саме передбачено п.2.5 ПДР і ст.130 КУпАП, що підтверджується записом портативного відеореєстратора.

Також, як зазначено в протоколі, ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 16 годині 35 хвилин, у той час як відеозйомка починається о 16 годині 28 хвилин, і протокол не містить даних про те, від огляду на стан якого сп`яніння відмовився його підзахисний. Пояснення свідків викладені на формалізованих бланках, що унеможливлює викладення пояснень ними особисто, внесення додаткових відомостей і є недопустимим. А тому вказані пояснення, як вважає захисник, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020 в справі № 161/5372/17, не можуть бути визнані достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи. Що стосується відеозапису, то поліцейським не дотримано вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 100 від 03.02.2016, згідно з якими після активації нагрудної камери відеозйомка ведеться безперервно. Враховуючи те, що відеозапис фактично не відображає відомості про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій, в розрізі позиції в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 в справі № 216/5226/16-а, він є недопустимим доказом.

Всупереч вимогам ст.ст.2652, 266 КУпАП ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, транспортний засіб тимчасово затриманий не був, а дані в наявній у справі розписці про нібито передачу транспортного засобу на зберігання від імені ОСОБА_2 не відповідають дійсності, оскільки розписка останнім не підписувалася, що свідок підтвердив у судовому засіданні. Вказані обставини, на думку захисника, підтверджують, що ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння не перебував. Також поліцейські внесли недостовірні відомості в постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 575026 від 22.08.2021, в якій зазначили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без мотошолому. Це підтверджується відеозаписом, на якому зафіксовано, що о 16 годині 29 хвилин ОСОБА_1 відходить від поліцейського, тримаючи в руках мотошолом, і кладе його на транспортний засіб. Отже, зупинка транспортного засобу є безпідставною.

З огляду на викладене та положення ст.62 Конституції України, згідно з якою усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, враховуючи стандарт доказування "поза розумним сумнівом", захисник вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Крім того, захисник подав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови, поважність причин пропуску якого мотивує тим, що подана ним в межах строку 22.11.2021 апеляційна скарга постановою Київського апеляційного суду від 08.12.2021 була повернута з тих підстав, що він не долучив витяг з договору про надання правової допомоги, який він надав на підтвердження своїх повноважень у суді першої інстанції і який повинен міститися у справі. Враховуючи те, що КУпАП не передбачено повторне надання відповідних документів, просить задовольнити клопотання.

Вислухавши пояснення захисника Федоренка М.О. і Дикого О.В., які підтримали клопотання та апеляційну скаргу і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вперше апеляційна скарга була подана 22.11.2021, тобто в межах строку апеляційного оскарження. Постановою Київського апеляційного суду від 08.12.2021 апеляційна скарга повернута, оскільки захисник Федоренко М.О. не додав до неї витяг з договору, в якому зазначено його повноваження або обмеження прав на вчинення окремих дій як захисника, як це передбачено ч.2 ст.271 КУпАП. При цьому доводи в клопотанні, що відповідні документи були надані суду першої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки захисник надав суду лише копії ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Враховуючи те, що повторно апеляційна скарга подана 10.12.2021, тобто з пропуском встановленого строку, однак без невиправданої затримки, з метою забезпечення права особи на доступ до суду, строк апеляційного оскарження підлягає поновленню.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено раніше; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 575026 від 22.08.2021; письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; записі портативного відеореєстратора.

Оскільки вказані докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду.

При цьому суд правильно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , який заперечив свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що працівники поліції спровокували його на відмову, оскільки вони спростовуються вказаними раніше доказами. Також суд врахував, що ОСОБА_1 вже притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічного правопорушення, а тому обізнаний про наслідки відмови від проходження огляду.

Відсутність у справі доказів керування транспортним засобом не виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки ця обставина ним ніколи не заперечувалася.

Не приймає до уваги суд апеляційної інстанції і доводи захисника, який вказує на відсутність підтвердження дій поліцейських щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння. Ознаки наркотичного сп`яніння відповідно до п.3 розділу І Інструкції поліцейський визначає, виходячи з власного життєвого досвіду, і жодним законом або підзаконним актом не передбачено обов`язковість проведення певних маніпуляцій для встановлення таких ознак. А обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння обумовлюється не діями поліцейського, а вимогами п.2.5 ПДР, у відповідності з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Записом портативного відеореєстратора поліцейського зафіксовано, що відмові від проходження огляду у лікаря-нарколога в присутності свідків передувала досить тривала розмова з поліцейськими, під час якої ОСОБА_1 всіляко намагався умовити не доставляти його до закладу охорони здоров`я. Також мова йшла і про те, що він вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП. А тому твердження в апеляційній скарзі, що після пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, не дочекавшись відповіді ОСОБА_1 , який думав над тим, як краще поступити в даній ситуації, поліцейський сам відповідає - "відмовляєтесь", чим нібито нав`язує ОСОБА_1 модель поведінки, чинить на нього психологічний вплив і провокує на відмову від огляду, є надуманими.

Недоречними є і доводи захисника про відсутність у справі доказів роз`яснення ОСОБА_1 наслідків відмови від огляду та положень п.2.5 ПДР, ст.130 КУпАП, зважаючи на відсутність у поліцейських такого обов`язку і те, що водій зобов`язаний знати вимоги ПДР, а необізнаність з нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто офіційно оприлюдненого закону, не звільняє від адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог ст.256 КУпАП, і зазначений у ньому час вчинення правопорушення, суть якого полягає у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, а не в керуванні транспортним засобом, узгоджується з часом, коли відбувалося спілкування з поліцейськими на відеозаписі. Оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, то цілком зрозумілим є те, від огляду на стан якого сп`яніння він відмовився.

Відібрання пояснень свідків на бланку не суперечить вимогам закону, тим більше, що зміст письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також присутність цих осіб при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення стороною захисту не оспорюються. Свідки засвідчили лише відмову ОСОБА_1 від огляду, а не факт керування ним транспортним засобом. У зв`язку з цим твердження про нав`язування свідкам запропонованого тексту, з огляду на що такі пояснення не можуть бути використані як докази вини особи, є власною інтерпретацією захисником норм діючого законодавства. Пояснення свідків повністю узгоджуються з іншими доказами, що не суперечить висновкам у постанові Верховного Суду, на яку посилається захисник.

Невиконання поліцейськими вимог ст.ст.2652, 266 КУпАП стосовно тимчасового затримання транспортного засобу та відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовує висновки суду про відмову останнього від проходження огляду на стан сп`яніння. І на обґрунтування своїх висновків про винуватість ОСОБА_1 суд не покладав дані в розписці від імені ОСОБА_2 .

Згідно з п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, яка є чинною, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Разом з тим відсутність у справі носія, на якому б було зафіксовано безперервне спілкування порушника з поліцейськими з моменту зупинки транспортного засобу і до закінчення оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не свідчить про те, що відеозапис є недопустимим доказом.

Наявного в справі запису портативного відеореєстратора поліцейського, з урахуванням його тривалості, на переконання апеляційного суду, цілком достатньо для того, щоб пересвідчитись у вчиненні ОСОБА_1 дій з метою ухилення від огляду на стан сп`яніння.

На одному із записів зафіксовано спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, які повідомляють про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння і пропонують пройти огляд у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_1 намагається умовити їх не доставляти його в заклад охорони здоров`я. На інших записах зафіксовано відмову ОСОБА_1 від огляду в присутності свідків та оформлення матеріалів справи.

Також ніяким чином не доводить тримання ОСОБА_1 у руках мотошолома твердження захисника про внесення поліцейськими недостовірних даних у постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а саме, за керування транспортним засобом без посвідчення водія.

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику Федоренку М.О. строк оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника Федоренка Михайла Олександровича залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн