Справа № 373/480/22
Номер провадження 3/373/223/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Керекеза Я.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого водієм ПП «Універсал Транс», проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 151926 від 29 квітня 2022 року вбачається, що 29 квітня 2022 року о 17 год. 03 хв. ОСОБА_1 на 37 км автошляху Бориспіль-Дніпро, керуючи автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21114», д.н.з. НОМЕР_2 , який виїхав із АЗС «Маршал» та рухався в зустрічному напрямку; своїми діями ОСОБА_1 порушив п.12.1 ПДР України; потерпілих немає; транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

В суді ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що їхав в сторону Києва із швидкістю приблизно 60-65 км/год. Із АЗС «Маршал» виїхав автомобіль «ВАЗ», зупинився, при цьому капот автомобіля «ВАЗ» вже був на його смузі руху. ОСОБА_1 вирішив об`їхати дане авто, звернув вліво, виїхавши на смугу зустрічного руху, при цьому гальмував та подавав сигнал. Однак водій автомобіля «ВАЗ», не дивлячись в його сторону, різко почав рух, пересік суцільну лінію розмітки. Зіткнення сталося на смузі руху в бік м. Переяслав, однак він звернув на цю змугу, щоб уникнути зіткнення, а автомобіль «ВАЗ», виїхавши із АЗС, не надав йому перевагу в русі.

Водій автомобіля марки «ВАЗ 21114», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 показав суду, що виїздив із АЗС «Маршал», повертаючи в бік м. Переяслав. Перед цим подивився, що маневр не створиь перешкод автомобілям, які рухаються по головній дорозі. Дійсно, він перетнув суцільну лінію розмітки, однак зіткнення відбулося вже на зустрічній для ОСОБА_1 смузі руху, удар прийшовся у передні ліві дверці його автомобіля.

Представник ОСОБА_2 адвокат Чичиркін А.О. пояснив суду, що зіткнення сталося на смузі руху, яка є зустрічною для ОСОБА_1 . ОСОБА_2 повністю пересік смугу руху ОСОБА_1 і якби останній не змінив напрямок руху, ДТП не сталося б.

Місце зіткнення транспортних засобів не оспорюється учасниками ДТП, зафіксовано на Схемі місця ДТП зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, відео та фото, які надані для огляду представником ОСОБА_2 .

Крім Схеми місця ДТП та письмових пояснень водіїв-учасників ДТП справа інших матеріалів не містить.

Інспектори поліції, які складали протокол та Схему місця ДТП, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повідомили суд, що, приїхавши на виклик на місце ДТП, оглянувши місце зіткнення, наявну розмітку, прийшли до висновку, що в даному випадку порушення правил дорожнього руху вбачалося в діях обох водіїв: водій автомобіля «ВАЗ», виїздивши з прилеглої території, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, та пересік суцільну лінію розмітки, а водій автомобіля «HYUNDAI ACCENT» при об`їзді перешкоди не зупинився або не виїхав вправо, а повернув вліво та виїхав на зустрічну смугу руху. Однак вважають, що оскільки сталося зіткнення, то до цього призвело порушення ПДР саме Мінським, а якби зіткнення не відбулося, то дії ОСОБА_2 мали б наслідком порушення вимог ч. 4 ст. 122 КУпАП (створення аварійної ситуації). Тому протокол було складено на водія автомобіля «HYUNDAI ACCENT» за порушення п. 12.1 ПДР України.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі є будь які фактичні дані, на підставі яких посадова особа у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, речовими доказами, а також іншими документами.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, полягає у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

З протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що порушення ним саме п. 12.1 ПДР України стало причиною ДТП. Про порушення ним інших пунктів ПДР України не зазначено.

У відповідності до п. 12.1 ПДР України, порушення якого зазначено у протоколі відносно ОСОБА_1 , під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Разом з тим, дана справи не містять жодного посилання на те, що взагалі швидкість руху ОСОБА_1 встановлювалася.

За практикою ЄСПЛ, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21.02.1984 року (пп. 52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02.09.1998 року (пп. 56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17.11.2009 року).

Так, відповідно до п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У рішенні "Шмауцер проти Австрії" від 23.10.1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення".

Поряд з цим, ЄСПЛ відносить до кримінально-правової санкції й позбавлення прав на управління транспортним засобом, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції" від 23.09.1998 року).

Системний аналіз вищезазначеної практики ЄСПЛ свідчить про те, що гарантії ст. 6 Конвенції поширюються також на осіб, які вчинили діяння, що відповідно до національного законодавства хоч і не є злочинами, але визнаються кримінальними у конвенційному значенні.

Отже, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, а також передбачає позбавлення права керування транспортним засобом.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, оскільки обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже, провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та виходячи з матеріалів, наданих для розгляду, які були попередньо зібрані та належним чином процесуально закріплені уповноваженою на те посадовою особою, а вихід за вказані межі є недопустимим.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, вважаю, що зібрані по даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення; належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, і саме це порушення мало наслідком ДТП із пошкодженням транспортних засобів, не надано, що свідчить про недоведеність наявності об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а отже і всього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь .

За таких обставин, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням вищезазначеного, керуючись ст.ст. 9, п. 1 ст. 247 КУпАП,

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Київського апеляційного суду апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя Я. І. Керекеза