Справа № 156/338/22
Провадження № 3/156/196/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року смт. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бахаєв І.М., за участі помічника судді Бєлоусової К.А., представника відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області Кошеюка Р.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Савюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, мешканця АДРЕСА_1 , який не працює, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду 06.06.2022 року із відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області, водій ОСОБА_1 01.06.2022 року о 21 год. 31 хв. по вул. Павлюка, в с. Колона Володимир-Волинського району Волинської області керував автомобілем «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від продуття алкотестеру та проходження медичного огляду для встановлення наявності чи відсутності ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Діяння ОСОБА_1 поліцейським відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області Кошеюком Р.В. було кваліфіковано за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою в скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що він мешкає в с. Колона, Володимир-Волинського району Волинської області, одного дня в червні 2022 року він попрохав свого знайомого ОСОБА_2 поїхати в його справах. ОСОБА_2 не відмовив йому та сів за кермо вказаного автомобілю, оскільки ОСОБА_1 того дня випив пива. Після чого, вони їздили в межах населеного пункту зустрічались з братом ОСОБА_1 , потім поїхали до млина, зустрілися ще із одним знайомим, поговорили та поїхали далі. Під час руху вони почули сигнал сирени поліцейського автомобіля. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 боїться поліцейських, він почав втікати на автомобілі яким керував, потім повернувши на вулиці, зупинив автомобіль, вискочив з салону та побіг у напрямку поля. ОСОБА_1 залишився біля свого автомобіля, згодом під`їхали працівники поліції та підійшли до нього.

Поліцейські запідозрили, що він вживав спиртні напої та керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, запропонували продути алкотестер, але він заперечував те, що він керував транспортним засобом та відмовився від продуття. Після чого, поліцейські запропонували ОСОБА_1 скласти протокол про адміністративне правопорушення, однак він не розумів, що він порушив, оскільки він не керував своїм транспортним засобом, а керував ним ОСОБА_2 ; протокол водій не підписував. Додатково ОСОБА_1 пояснив, що зазначені в протоколі свідки не були присутні під час його спілкування з поліцейськими, складання протоколу про адміністративне правопорушення, вони були присутніми лише під час вилучення транспортного засобу.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Савюк Р.В. заперечив наявність вини свого підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, додатково вказав, що останній не керував автомобілем, ним керував знайомий ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .. Захисник в судовому засіданні звернув увагу на те, що працівниками поліції не були роз`яснені ОСОБА_1 його права та сутність процесуальних дій. Крім того, захисник зауважив, що в електронному рапорті працівника поліції містяться розбіжності, щодо дати та часу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Працівник поліції Кошеюк Р.В., яким складено протокол у справі про адміністративне правопорушення, за клопотанням захисника, надав усні пояснення. Він зазначив, що 01.06.2022 року на лінію 102 надійшло повідомлення, згідно з яким по вул. Павлюка в с. Колона Володимир-Волинського району Волинської області водій автомобіля "OPEL" темно-синього кольору з державним номерним знаком НОМЕР_2 керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху. Після чого поліцейські виїхали на місце події. Приїхавши на місце поліцейські помітили два автомобілі (марки «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки "OPEL" з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 ). Згадані транспортні засоби поїхали в різних напрямках, водію автомобіля марки "OPEL" вдалося безперешкодно залишити місце події, а водія автомобіля марки «Renault Kangoo» поліцейські наздогнали на вул. Павлюка в с. Колона Володимир-Волинського району Волинської області. Коли вони під`їхали, автомобіль марки «Renault Kangoo» стояв у дворі покинутого домоволодіння по вказаній вулиці, якийсь чоловік перебував поруч з автомобілем, повідомив, що цей транспортний засіб належить йому, але він ним не керував. Поліцейські запропонували чоловікові продути алкотестер, чоловік відмовився. Поліцейські звернули увагу на непевну поведінку чоловіка, почервоніння його обличчя, тремтіння його рук та зробили висновок про те, що людина вживала алкогольні напої. З огляду на це, співробітники поліції встановили, що цим чоловіком був ОСОБА_1 , склали відносно нього протокол у справі про адміністративне правопорушення. Останній відмовився підписувати вказаний протокол.

Суддя, вислухавши думку водія ОСОБА_1 та захисника Савюка Р.В., працівника поліції, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового розслідування. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції розглядається як делікт (ч. 1 ст. 130 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування до винної особи значної суми штрафу з позбавленням права керування на певний строк, суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання уповноваженими службовими особами щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення від 01.06.2022 року серії ДПР18 № 230404, складеного відносно водія, та відмову останнього від визнання своєї вини, посадові особи органу поліції повинні довести факт відмови ОСОБА_1 , як особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення по суті, суддя звертає увагу на наступні докази:

-допитана як свідок за клопотанням сторони захисту ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала зміст письмових пояснень, наданих нею поліцейському під час складання протоколу від 01.06.2022. Свідок повідомила, що на початку червня 2022 року вона перебувала за місцем свого мешкання, почула звук сирени поліцейської машини, вийшла з двору та побачила на відстані близько 100 м поліцейських та автомобіль червоного кольору біля якого перебував знайомий їй чоловік. ОСОБА_3 не підходила до поліцейського ближче, вона не чула змісту розмови поліцейського та власника автомобіля марки «Renault Kangoo», з якого приводу працівники поліції зупинили того чоловіка їй не відомо;

-під час судового розгляду справи було допитано, за клопотанням сторони захисту, свідка ОСОБА_4 , який суду пояснив, що одного дня в червні 2022 року його попрохав знайомий ОСОБА_1 поїхати в його справах. Він не відмовив йому та сів за кермо автомобілю марки марки «Renault Kangoo», який належить ОСОБА_1 , оскільки останній того дня випив пива. Після чого вони їздили в межах населеного пункту зустрічались з братом ОСОБА_1 , потім поїхали до млина, зустрілися ще із одним знайомим, поговорили та поїхали далі. Під час руху вони почули сигнал сирени поліцейського автомобіля. У зв`язку з тим, що свідок боїться поліцейських, він почав втікати на автомобілі, яким керував, потім повернувши на вулиці, зупинив автомобіль, вискочив з салону та побіг у напрямку поля. Про те, що далі трапилося з ОСОБА_1 свідок дізнався згодом зі слів свого приятеля.

Суддя бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення було складено 01.06.2022 року о 21 год. 31 хв., однак свідок ОСОБА_3 не бачила, як ОСОБА_5 керував транспортним засобом марки «Renault Kangoo», натомість автомобіль перебував на вулиці біля будинку поза межами дороги, свідок вказала, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а стояв біля нього. Свідок ОСОБА_2 заперечував факт керування 01.06.2022 ОСОБА_1 автомобілем марки «Renault Kangoo», вказав, що за кермом вказаного транспортного засобу перебував саме він.

Крім того, в судовому засіданні оглянуто, наданий співробітниками поліції відеозапис, де відображено процедуру встановлення особи ОСОБА_1 та складання протоколу про адміністративне правопорпушення. На цьому відеозапису не зафіксовано жодним чином факт керування саме ОСОБА_1 автомобілем марки «Renault Kangoo» або принаймні перебування ОСОБА_6 за кермом цього транспортного засобу.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, за відсутності клопотань учасників справи суддя не здійснював за власною ініціативою виклику для допиту в судовому засіданні як можливих свідків події ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , котрі були залучені співробітниками поліції до складання протоколу від 01.06.2022 року серії ДПР18 № 230404.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом вини особи у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у судді.

Суддя, звертає увагу, що згаданий протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 має виправлення, що є недопустим.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

За таких обставин суддя приходить до висновку, що органом поліції не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю,зокрема, за відсутностіподії і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган( посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 9, 247, 280, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя -