Справа № 466/887/22 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 33/811/493/22 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Желізко Віталія Романовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в доход держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 - 28 січня 2022 року о 21 год. 05 хв. у м.Львів по вул. Б.Хмельницького, 93 керував транспортним засобом «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «AlkoTest» № 6820 ARGL-0248, тест №1361 від 28.01.2022, результат огляду 0,72 % проміле, чим порушив п. 2.9 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2022 року, та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її безпідставною і необґрунтованою через невідповідність висновків суду фактичних обставинам справи, а також через порушення судом при розгляді справи норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з цим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що вказаний висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, процедура проведення працівниками поліції освідування на стан сп`яніння проведена з грубими порушеннями встановленого порядку такого і це зафіксовано наданими працівниками поліції матеріалами відео фіксації. Зазначені порушення захисник - адвокат Желізко В.Р. навів у поданому до суду першої інстанції клопотанні, в якому також з огляду на вказані порушення, просив провадження у справі закрити. Однак, суд до розгляду справи підійшов формально, не дослідив належним чином та в повному обсязі матеріали вказаної відео фіксації і не надав жодної оцінки доводам захисника, а натомість зайняв однобоку позицію з підтримання викладеного у складеному працівниками поліції протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №273053 від 28.01.2022 року твердження працівників поліції про керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння.

Зазначає, що працівниками поліції всупереч вимогам ст. 268 КУпАП не роз`яснили апелянту право користуватися правовою допомогою, і як наслідок, фактично позбавили його можливості скористатися такою, вважає, що такі дії працівники поліції вчинили умисно для того, щоб скористатися його необізнаністю у порядку проведення вказаної процедури та складання пов`язаних з цим документів.

Звертає увагу, що у акті огляду на стан сп`яніння вказано, що такими ознаками були тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, нечітка мова, водночас, жодної з вказаних ознак у нього не було, що вбачається при перегляді наданих працівниками поліції відеозаписів, тобто огляд проведено незаконно.

Наголошує, що працівники поліції не надали сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки. Стверджує, що на відеозаписі видно, що Драгер належним чином не працював, вказаний у акті результат прилад показав лише після 7 спроби, що дає підстави вважати, що показаний драгером результат 0,72 проміле є результатом проведених послідовно семи замірів і ставить під сумнів належний технічний стан приладу.

Вказує, що після отримання вказаного результату працівники поліції не з`ясували у апелянта, чи згоден він з таким результатом та не роз`яснили право на проходження огляду у медичному закладі.

В обґрунтування пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2022 року ОСОБА_1 покликається на те, що в період з 10 по 21 квітня 2022 року він перебував за межами Львівської області, тому не був присутнім в судовому засіданні з розгляду вказаної справи. Копія оскаржуваної постанови була видана його захиснику 15.04.2022, що підтверджується матеріалами справи. Повернувшись до м.Львова 21.04.2022, апелянт того ж дня підготував та підписав апеляційну скаргу на зазначене рішення, однак дану апеляційну скаргу не відправляв поштою в цей день для забезпечення максимально швидкого її розгляду мав намір занести її наручно в Львівський апеляційний суд, що і зробив зранку 22.04.2022.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Желізко В.Р., який підтримав доводи апеляційної скарги та не заперечив проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи вирішуючи дану справу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги зазначених вище норм, та положень ст.ст. 245, 252 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції,а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування особою транспортним засобом в стані сп`яніння на час зупинки працівниками поліції.

Статтею 266 КУпАП визначено порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції.

Зокрема, цією статтею визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому згідно ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Зазначені вище положення кореспондуються з положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (надалі Інструкція) та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (надалі Порядок).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 273053 від 28.01.2022, ОСОБА_1 28 січня 2022 року о 21 год. 05 хв. у м.Львів по вул. Б.Хмельницького, 93 керував транспортним засобом «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «AlkoTest» № 6820 ARGL-0248, тест №1361 від 28.01.2022, результат огляду 0,72 % проміле, чим порушив п. 2.9 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Проте, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 273053 від 28.01.2022, свідки при його складенні залучені не були, та до матеріалів справи долучено диск з відеозаписом, який не містить достатніх даних для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не звернув на зазначене уваги та послався як на доказ підтвердження винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні на дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 273053 від 28.01.2022, а також на відеозапис події від 28.01.2022.

Оцінюючи досліджені відеоматеріали, з урахуванням висловлених апелянтом зауважень та аргументів, суд зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний диск з відеофайлами, проте у протоколі про адміністративне правопорушення не містяться відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення: номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис. Не зазначення таких даних, на думку апеляційного суду, не дає можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру щодо ОСОБА_1 проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень Правил дорожнього руху.

Перевіривши надані працівниками поліції відеофайли встановлено, що вони не відповідають положенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 .

Відповідно до зазначеної вище Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

На відомчому рівні регулюють питання використання патрульними нагрудних відеореєстраторів наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» та наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних» .

Інструкцією, затвердженою Наказом № 100, передбачено: а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції); б) випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно:- при оформленні дорожньо-транспортної пригоди;- при перевірці документів;- при поверхневій перевірці;- при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї;- при наданні допомоги особам;- у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації (п. 3.3. Розділу ІІІ Інструкції). При цьому у вказаній інструкції зазначено, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно» (п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Тобто, як вбачається з наведеного, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

З долученого до матеріалів справи електронного носія (диску) вбачається наявність фрагментів відеозапису з нагрудної камери патрульного працівника поліції, з яких вбачається здійснення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», після чого відеозапис закінчується і відео не відображає подальші дії учасників події та самі обставини події, які б надавали можливість повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про порушення безперервності відеозйомки, а зазначений відеозапис не є цілісним (повним).

Так, на компакт-диску, наданому працівниками поліції, містяться файли відеозапису з нагрудної камери поліцейського, зі змісту яких вбачається, що відеозапис не відображає момент руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , повний хід спілкування водія з поліцейськими, натомість відеозаписи містять відомості лише про події, які мали місце біля припаркованого транспортного засобу.

Відтак, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, з огляду на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у матеріалах справи, що судом першої інстанції не перевірено належним чином, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є недоведеною.

Крім того в п.2 розділу 1 Інструкції, зазначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.3 розділу 1 Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису, даних ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було озвучено та не записано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також, матеріалами справи не підтверджується того, що перед початком огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 здійснювалося роз`яснення прав і обов`язків, наслідки проходження огляду чи відмови від його проходження, та можливість в разі незгоди з результатами огляду з використанням приладу Драгер пройти огляд в найближчому медичному закладі. Також, відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису, питання щодо згоди чи незгоди водія ОСОБА_1 з результатами огляду працівником поліції з`ясовано не було.

Отже з відеозапису неможливо відтворити обставини адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, даний доказ не може братися до уваги апеляційним судом та бути належним доказом вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Слід також звернути увагу, що п. 6 розділу ІІ Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, що кореспондується з положеннями ст. 266 КУпАП. Однак в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 273053 від 28.01.2022 відомості про свідків відсутні.

З урахуванням наведеного, як встановлено апеляційним судом, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що огляд на стан сп`яніння було проведено з істотними порушеннями, що є підставою для визнання огляду на стан сп`яніння недійсним.

Отже, доводи апелянта суд апеляційної інстанції вважає такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду та заслуговують на увагу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав люди основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України: 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, зважаючи на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції не зафіксований у відповідності до вимог законодавства, а визнання винуватості не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог законодавства, доводи наведені в апеляційній скарзі підставними, а тому неможливо однозначно ствердити про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, суддя першої інстанції, неповно встановивши фактичні обставини справи, не дослідивши та не перевіривши належним чином всі докази в справі, передчасно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задоволити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задоволити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк