Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/364/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Любомир Вікторович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 28.05.2005 року, працюючої діловодом в смт. Дружба, жительки АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 377259 від 26.03.2022 року вбачається, що 26.03.2022 року, о 11 год. 10 хв., на автодорозі с. Замисловичі смт. Дружба, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнилася в безпечності та скоїла зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки CITROEN, державний номерний знак НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

19.05.2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Швеця А.А. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у адміністративній справі. У вказаному клопотанні адвокат Швець А.А. просить суд закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі № 287/364/22 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання зазначає, що дорожньо-транспортна пригода сталась між вказаними транспортними засобами на Т-подібному перехресті, де з обох боків автомобільної дороги, як із сторони смт. Дружба, Коростенського району, Житомирської області в напрямку м. Олевськ так і навпаки не було встановлено знаків пріоритету, тобто ці учасники дорожнього руху зобов`язані були керуватись правилами перетину нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг, а тому здійснюючи маневр повороту ліворуч, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не допустила порушення правил черговості проїзду Т-подібних перехресть.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Швець А.А. вину у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнали та просять суд закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у її діях. Також, навели аналогічні доводи, що містяться у поданому клопотанні адвоката Швеця А.А. про закриття провадження у адміністративній справі.

Поліцейська ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила суду, що протокол про адміністративне правопорушення складено стосовно ОСОБА_1 , оскільки на її думку, ОСОБА_1 порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Також, підтвердила той факт, що на перехресті де сталася дорожньо-транспортна пригода відсутні знаки пріоритету. Проте, пояснити суду чому вона дійшла висновку, що Правила дорожнього руху порушила ОСОБА_1 пояснити не змогла, обмежившись фразою, що вона керувалась тим, що водій автомобіля марки CITROEN, державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_3 рухався прямо.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що місцем вчинення дорожньо-транспортної пригоди є Т-подібне перехрестя. 26.03.2022 року він рухався зі сторони с. Замисловичі до смт. Новоозерянка. Не заперечує того факту, що при переїзді рівнозначних доріг саме в нього була перешкода з правого боку. Проте, на його думку, оскільки він рухався на меншій швидкості ОСОБА_1 повинна була його пропустити.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положення КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

Кодекс передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Реалізація принципу індивідуалізації адміністративної відповідальності тісно пов`язана із інститутом звільнення від неї. Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша з них, репресивно-каральна (або «штрафна»), полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави щодо правопорушника, а, по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція, запобіжно-виховна, тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Як зазначено в ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні із позицією ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, які передбачені ст.280 КУпАП, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суддя при ухваленні рішення.

При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення складено стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП .

Диспозиція ст.124 КУпАП передбачає, що особа підлягає адміністративній відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності (див. Правила дорожнього руху).

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Суб`єкт адміністративного правопорушення - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Відповідно до загальних положень ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 26.03.2022 року, о 11 год. 10 хв., на автодорозі с. Замисловичі смт. Дружба, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнилася в безпечності та скоїла зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки CITROEN, державний номерний знак НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями, на думку особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушила вимоги п. 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 1.10 ПДР: «Терміни, що наведені у цих правилах, мають таке значення: передбачено, що перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Порушення правил проїзду перехресть є однією з основних причин ДТП.

Перед проїздом перехрестя водій повинен визначити: має він перевагу руху чи повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі. В залежності від того, чи є перехрестя рівнозначним чи нерівнозначним, регульованим чи нерегульованим буде залежати порядок його проїзду транспортними засобами.

Перехрестя можуть мати різну конфігурацію. Але це не впливає на правила їх проїзду.

Зі схеми місця ДТП, яка сталася 26.03.2022 року на автодорозі сполученням с. Замисловичі смт. Дружба вбачається, що місцем ДТП є Т-подібне перехрестя, дорожні знаки пріоритету на вказаному перехресті відсутні.

Враховуючи зазначене при проїзді зазначеного перехрестя, за умови відсутності дорожніх знаків пріоритету, водії повинні керуватись правилами проїзду рівнозначних перехресть, які наведені у розділі 16 ПДР.

Зокрема, відповідно до п. 16.12 ПДР на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Також, відповідно до п.10.11 ПДР у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Таким чином, судом встановлено, що при зіткненні на перехресті на автодорозі с. Замисловичі смт. Дружба транспортні засоби рухалися на перехресті рівнозначних доріг, у зв`язку з чим, мали керуватися правилами п. 16.12 ПДР, відповідно до якого на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Відповідно до п.12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У відповідності до пункту 1.10 ПДР, «Терміни, що наведені у цих правилах мають таке значення: небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змішує водія негайно зменшувати швидкість або зупинитися…»

Відповідно до п.2.3.(б) Правил дорожнього руху України передбачено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, про те, що саме водій автомобіля марки CITROEN, державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_3 при під`їзді до перехрестя рівнозначних доріг, не надав дорогу транспортному засобу, який наближався праворуч, відповідно своїми діями створив водію автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 небезпеку для руху, тобто невідповідність дій водія ОСОБА_3 суперечили вимогамПДР і вони перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП.

За таких обставин, висновок працівників поліції про те, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, а саме п. 10.1, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за вищевказаних обставин, не знайшов свого підтвердження у ході судового засідання, а отже, є необґрунтованим, необ`єктивним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень пункту третього частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

У відповідності до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 463/1352/16-а, в силу принципу невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому,що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У постанові від 21 січня 2020 року (справа № 754/17019/17) Верховний Суд зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин судом не встановлено достатніх та беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 порушила Правила дорожнього руху внаслідок чого сталося ДТП, а тому суд вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у її діях.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави за розгляд судом справи про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення направити до відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області для доопрацювання.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.В.Винар